MADÁCH IMRE

AZ EMBER TRAGÉDIÁJA

DRÁMAI KÖLTEMÉNY

ELSŐ SZÍN
(A mennyekben. Az Úr dicstől környezetten trónján. Angyalok serege térden. A négy főangyal a trón mellett áll. Nagy fényesség.)

ANGYALOK KARA
Dicsőség a magasban Istenünknek,
Dicsérje őt a föld és a nagy ég,
Ki egy szavával híva létre mindent,
S pillantásától függ ismét a vég.
Ő az erő, tudás, gyönyör egésze,
Részünk csak az árny, mellyet ránk vetett,
Imádjuk őt a végtelen kegyért, hogy
Fényében illy osztályrészt engedett.
Megtestesült az örökös nagy eszme,
Im, a teremtés béfejezve már,
S az Úr mindentől, mit lehelni enged,
Méltó adót szent zsámolyára vár.
AZ ÚR
Be van fejezve a nagy mű, igen.
A gép forog, az alkotó pihen.
Évmilliókig eljár tengelyén,
Mig egy kerékfogát ujítni kell.
Fel hát, világim véd-nemtői, fel,
Kezdjétek végtelen pályátokat.
Gyönyörködjem még egyszer bennetek,
Amint elzúgtok lábaim alatt.

(A csillagok védszellemei különböző nagyságú, színű, egyes, kettes csillaggömböket, üstökösöket és ködcsillagokat görgetve rohannak el a trón előtt. Szférák zenéje halkan.)
ANGYALOK KARA
Milyen büszke láng-golyó jő
Önfényében elbízottan,
S egy szerény csillagcsoportnak
Épp ő szolgál öntudatlan. -
Pislog e parányi csillag,
Azt hinnéd, egy gyönge lámpa,
S mégis millió teremtés
Mérhetetlen nagy világa. -
Két golyó küzd egymás ellen
Összehullni, szétsietni:
S e küzdés a nagyszerű fék,
Pályáján továbbvezetni. -
Mennydörögve zúg amaz le,
Távulnan rettegve nézed:
S kebelében milljó lény lel
Boldogságot, enyhe béket. -
Mily szerény ott - egykor majdan
Csillaga a szerelemnek,
Óvja őt meg ápoló kéz,
Vígaszúl a földi nemnek. -
Ott születendő világok,
Itt enyészők koporsója:
Intő szózat a hiúnak,
Csüggedőnek biztatója. -
Rendzavarva jő amott az
Üstökös rettentő képe:
S ím, az Úr szavát meghallva,
Rend lesz útja ferdesége. -
Jössz te, kedves ifju szellem,
Változó világgömböddel,
Aki gyászt és fénypalástot,
Zöld s fehér mezt váltogatsz fel.
A nagy ég áldása rajtad!
Csak előre csüggedetlen;
Kis határodon nagy eszmék
Fognak lenni küzdelemben.
S bár a szép s rút, a mosoly s könny,
Mint tavasz s tél, kört vesz rajta,
Fénye, árnya lészen együtt:
Az Úr kedve és haragja.

(A csillagok védszellemei elvonultak.)
GÁBOR FŐANGYAL
Ki a végetlen űrt kimérted,
Anyagot alkotván beléje,
Mely a nagyságot s messzeséget
Egyetlen szódra hozta létre:
Hozsána néked, Eszme! (Leborul.)
MIHÁLY FŐANGYAL
Ki az örökké változandót,
S a változatlant egyesíted,
Végetlent és időt alkotva,
Egyéneket és nemzedéket:
Hozsána néked, Erő! (Leborul.)
RÁFAEL FŐANGYAL
Ki boldogságot árjadoztatsz,
A testet öntudatra hozva,
És bölcseséged részesévé
Egész világot felavatva:
Hozsána néked, Jóság! (Leborul.)

(Szünet)
AZ ÚR
S te, Lúcifer, hallgatsz, önhitten állsz,
Dicséretemre nem találsz-e szót,
Vagy nem tetszik tán, amit alkoték?
LUCIFER
S mi tessék rajta? Hogy nehány anyag
Más-más tulajdonokkal felruházva,
Miket előbb, hogysem nyilatkozának,
Nem is sejtettél bennök, úgy lehet,
Vagy, ha igen, másítni nincs erőd,
Nehány golyóba összevissza gyúrva,
Most vonzza, űzi és taszítja egymást,
Nehány féregben öntudatra kél,
Míg minden megtelt, míg minden kihűlt,
És megmarad a semleges salak. -
Az ember ezt, ha egykor ellesi,
Vegykonyhájában szintén megteszi. -
Te nagy konyhádba helyzéd embered,
S elnézed néki, hogy kontárkodik,
Kotyvaszt, s magát Istennek képzeli.
De hogyha elfecsérli s rontja majd
A főztet, akkor gyúlsz késő haragra.
Pedig mit vársz mást egy műkedvelőtől? -
Aztán mivégre az egész teremtés?
Dicsőségedre írtál költeményt,
Beléhelyezted egy rossz gépezetbe,
És meg nem únod véges végtelen,
Hogy az a nóta mindig úgy megyen.
Méltó-e illyen aggastyánhoz e
Játék, melyen csak gyermekszív hevülhet?
Hol sárba gyúrt kis szikra mímeli
Urát, de torzalak csak, képe nem;
Végzet, szabadság egymást üldözi,
S hiányzik az összhangzó értelem. -
AZ ÚR
Csak hódolat illet meg, nem birálat.
LUCIFER
Nem adhatok mást, csak mi lényegem.
(Az angyalokra mutatva)
Dicsér eléggé e hitvány sereg,
És illik is, hogy ők dicsérjenek.
Te szülted őket, mint árnyát a fény,
De mindöröktől fogva élek én.
AZ ÚR
Hah, szemtelen! nem szült-e az anyag,
Hol volt köröd, hol volt erőd előbb?
LUCIFER
Ezt tőled én is szintúgy kérdhetem.
AZ ÚR
Én végtelen időtől tervezem,
S már bennem élt, mi mostan létesült.
LUCIFER
S nem érzéd-é eszméid közt az űrt,
Mely minden létnek gátjaul vala
S teremtni kényszerültél általa?
Lucifer volt e gátnak a neve,
Ki a tagadás ősi szelleme. -
Győztél felettem, mert az végzetem,
Hogy harcaimban bukjam szüntelen,
De új erővel felkeljek megint.
Te anyagot szültél, én tért nyerék,
Az élet mellett ott van a halál,
A boldogságnál a lehangolás,
A fénynél árnyék, kétség és remény. -
Ott állok, látod, hol te, mindenütt,
S ki így ösmérlek, még hódoljak-e?
AZ ÚR
Hah, pártos szellem! el előlem, el,
Megsemmíthetnélek, de nem teszem,
Száműzve minden szellemkapcsolatból
Küzdj a salak közt, gyűlölt, ídegen.
S rideg magányod fájó érzetében
Gyötörjön a végetlen gondolat:
Hogy hasztalan rázod porláncodat,
Csatád hiú, az Úrnak ellenében.
LUCIFER
Nem úgy, ily könnyen nem löksz el magadtól,
Mint hitvány eszközt, mely felesleges lett. -
Együtt teremténk: osztályrészemet
Követelem.
AZ ÚR (gúnnyal)
Legyen, amint kivánod.
Tekints a földre, Éden fái közt
E két sudar fát a kellő középen
Megátkozom, aztán tiéd legyen.
LUCIFER
Fukar kezekkel mérsz, de hisz nagy úr vagy,
S egy talpalatnyi föld elég nekem,
Hol a tagadás lábát megveti,
Világodat meg fogja dönteni. (Indul.)
ANGYALOK KARA
El Isten színétől, megátkozott,
Hozsán’ az Úrnak, ki törvényt hozott. -

MÁSODIK SZÍN
(A paradicsomban. Középen a tudás és az örökélet fái. Ádám és Éva jőnek, különféle állatok szelíd bizalommal környezik őket. Az ég nyílt kapuján dics [glória] sugárzik elő, s angyali karok halk harmóniája hallik. Verőfényes nap.)

ÉVA
Ah, élni, élni: melly édes, mi szép!
ÁDÁM
És úrnak lenni mindenek felett.
ÉVA
Érezni, hogy gondoskodnak felőlünk,
És mindezért csupán hálát rebegnünk
Ahhoz, ki nyújtja mind e kéjeket.
ÁDÁM
A függés, látom, életelv neked. -
Szomjúzom, Éva, nézd, mi csábosan
Néz e gyümölcs ránk.
ÉVA
                  Majd szakítok egyet.
AZ ÚR SZAVA
Megállj, megállj, egész földet neked
Adám, csak e két fát kerüld, kerüld,
Más szellem óvja csábgyümölcseit,
S halállal hal meg, aki élvezi. -
Amott piroslik a szőlőgerezd,
Ott enyhe árnyék kínál nyúgalommal,
Ragyogó délnek tikkasztó hevében.
ÁDÁM
Csodás parancs, de úgy látszik, komoly.
ÉVA
Mért szebb e két fa, mint más; vagy miért
Épp ez tilalmas?
ÁDÁM
         Hát mért kék az ég,
Miért zöld a liget - elég, hogy úgy van. -
Kövessük a szót, jőj utánam, Éva.

(Letelepednek egy lugosban.)
ÉVA
Hajolj keblemre, én meg majd legyezlek.

(Nagy szélroham, Lucifer a lombok között megjelenik.)
ÁDÁM
Hah, nő! mi ez, nem hallék még hasonlót.
Miként ha ellenséges idegen
Erő tört volna rajtunk.
ÉVA
                     Reszketek.
Az égi zengzet is elhallgatott.
ÁDÁM
Itt kebleden, úgy tetszik, hallom azt még.
ÉVA
Én meg, ha ott fenn a dics elborul,
Itt lenn találom azt szemedben, Ádám.
Hol is lelhetném másutt kívüled,
Kit létre is csak hő vágyad hozott,
Mint - fényárjában a fejdelmi nap -
A mindenségben árván hogy ne álljon -
A víz szinére festi önmagát
S enyelg vele, örül, hogy társa van,
Nagylelküen felejtvén, hogy csupán
Saját tüzének halvány mása az,
Mely véle együtt semmivé borulna.
ÁDÁM
Ne szólj igy, Éva, meg ne szégyeníts.
Mi a hang, hogy ha nincs, ki értené?
Mi a sugár, ha szín nem fogja fel?
Mi volnék én, ha mint visszhang- s virágban,
Benned szebb létre nem feselne létem,
Melyben saját magam szerethetem?
LUCIFER
E lágy enyelgést mért is hallgatom? -
Elfordulok, másképp oly szégyen ér még,
Hogy a hideg számító értelem
Megírigylendi a gyermekkedélyt.

(Egy madárka énekelni kezd egy közel ágon.)
ÉVA
Hallgasd csak, Ádám, óh, mondd, érted-é
E kis bohó szerelmes énekét?
ÁDÁM
Én a patak zugását hallgatám,
És azt találom, szintén így dalolt.
ÉVA
Minő csodás összhang ez, kedvesem,
E sokszerű szó és egy értelem. -
LUCIFER
Mit késem ennyit? fel munkára, fel,
Megesküvém vesztökre, veszniök kell.
S kétkedve állok mégis újra meg,
Nem küzdök-é hiába a tudás,
A nagyravágyás csábos fegyverével
Őellenek, kik közt, mint menhely áll,
Mely lankadástól óvja szívöket,
Emelve a bukót: az érzelem.
De mit töprengek. Az nyer, aki mer.
(Új szélroham. Lucifer a megrettenő emberpár előtt megjelenik. A dics elborul. 
Lucifer kacag.)
Mit álmélkodtok? - (Évához, ki futásnak indul.)
Óh, megállj, kecses hölgy!
Engedd egy percre, hogy csodáljalak.
(Éva megáll s lassanként felbátorodik.)
(félre) E mintakép milljószor újuland meg.
(fent) Ádám, te félsz?
ÁDÁM
               Tőled, hitvány alak?
LUCIFER
(félre) Ez is jó ős a büszke férfinemnek.
(fent) Üdvöz légy, szellem-testvér!
ÁDÁM
                     Mondd, ki vagy?
Alulról jössz-e hozzánk, vagy felülről?
LUCIFER
Amint tetszik, nálunk ez egyre megy.
ÁDÁM
Nem tudtam, hogy van ember még kivűlünk.
LUCIFER
Hohó! nagyon sok van még, mit te nem tudsz,
S nem is fogsz tudni. Vagy a jámbor agg
Azért teremtett volna-é porondból,
Hogy a világot ossza meg veled?
Te őt dicséred, ő téged kitart,
Megmondja, végy ebből és félj amattól,
Óv és vezet, mint gyapjas állatot;
Hogy eszmélj, szükséged nem is lehet.
ÁDÁM
Hogy eszméljek? - S nem eszmélnék-e hát:
Nem érzem-é az áldó napsugárt,
A létezésnek édes örömét
És Istenemnek végtelen kegyét,
Ki engemet tőn e föld istenévé?
LUCIFER
Ezt tartja tán az a kis féreg is,
Mely a gyümölcsöt eszi el előled,
Meg a sas, melly a kis madárra csap.
Avagy mi tesz nemesbbé tégedet?
Egy szikra az, mely bennetek dereng,
Egy végtelen erőnek mozzanása;
S mint a pataknak egyes habjai,
Egy percre felcsillogva visszahullnak
Közös medröknek szürke mélyibe. -
Igen, tán volna egy, a gondolat,
Mely öntudatlan szűdben dermedez,
Ez nagykorúvá tenne, önerődre
Bízván, hogy válassz jó és rossz között,
Hogy önmagad intézzed sorsodat,
S a gondviselettől felmentene.
De trágyaféregül tán jobb neked
Tenyészni kis körödnek lágy ölében,
S tudás nélkűl elfogyni életeddel. -
Nagy kényelem a megnyugvás hitünkben;
Nemes, de terhes, önlábunkon állni. -
ÁDÁM
Nagy dolgokat mondsz, szédülök belé.
ÉVA
Én lelkesűlök, szép s új dolgokat mondsz.
LUCIFER
De a tudás nem volna még elég;
Hogy testesüljön nagyszerű müvekben,
A halhatatlanság is kellene.
Mit képes tenni az arasznyi lét?
E két fa rejti mind e birtokot,
S ettől tiltott el, aki alkotott.
Tudsz mint az Isten, azt ha élvezed,
Ettől örök ifjú marad kecsed.
ÉVA
Mégis kegyetlen a mi alkotónk!
ÁDÁM
De hátha megcsalsz? (A dics kissé kitisztul.)
ÉGI KAR
                Jaj neked, világ,
Az ős tagadás kisért.
AZ ÚR SZAVA
                Ember, vigyázz!
ÁDÁM
Mi hang ez ismét?
LUCIFER
               A szél gallyakat ráz.
Segítsetek
Ti elemek,
Az embert nektek
Szerezni meg. -
(Szélroham, a dics elborul.)
E két fa az enyém!
ÁDÁM
              Ki vagy tehát te?
Hisz ollyannak tűnsz fel, mint mí vagyunk.
LUCIFER
Nézd ott a sast, mely felhők közt kovályg,
Nézd e vakondot, földet túrva lenn,
Mindkettőt más-más láthatár övedzi.
A szellemország látköröd-kivül van,
És ember az, mi legmagasb neked.
Az ebnek is eb legfőbb ídeálja
S megtisztel, hogyha társaul fogad.
De éppen úgy, miként te őt lenézed,
És állsz felette végzete gyanánt,
Áldást vagy átkot szórva istenül rá,
Épp úgy tekintünk rátok mí alá,
A szellemország büszke részesi.
ÁDÁM
S azoknak volnál hát te egyike?
LUCIFER
Igen, erősek közt a leghatalmasb,
Ki ottan álltam az Úr trónja mellett,
S legszebb dicséből osztályom kijárt.
ÁDÁM
Mért nem maradtál hát a fényes égben,
E porvilágra mért jövél közénk?
LUCIFER
Megúntam ott a második helyet,
Az egyhangú, szabályos életet,
Éretlen gyermek-hangu égi kart,
Mely mindég dícsér, rossznak mit se tart.
Küzdést kivánok, diszharmóniát,
Mely új erőt szül, új világot ád,
Hol a lélek magában nagy lehet,
Hová, ki bátor, az velem jöhet.
ÁDÁM
Megmondta Isten, hogy büntetni fog,
Ha más utat választunk, mint kitűzött.
ÉVA
Miért büntetne? - Hisz, ha az utat
Kitűzte, mellyen hogy menjünk, kivánja,
Egyúttal ollyanná is alkotott,
Hogy vétkes hajlam másfelé ne vonjon.
Vagy mért állított mély örvény fölé,
Szédelgő fejjel, kárhozatra szánva. -
Ha meg a bűn szintén tervében áll,
Mint a vihar verőfényes napok közt,
Ki mondja azt vétkesbnek, mert zajong,
Mint ezt, mivel éltetve melegít?
LUCIFER
Lám, megjelent az első bölcselő!
Nagy sor jövend utánad, szép hugom,
Mely milljó úton ezt vitatja újra;
A tébolydába téved sok közűlök,
Sok visszaretten, révbe egy sem ér.
Hát hagyjatok fel az okoskodással,
Minden dolognak oly sok színe van,
Hogy aki mindazt végigészleli,
Kevesbet tud, mint első pillanatra,
S határozatra jőni rá nem ér.
A tett halála az okoskodás. -
ÉVA
Én hát szakítok egyet a gyümölcsből.
ÁDÁM
Megátkozá az Úr.
(Lucifer kacag.)
De csak szakíts.
Jőjön reánk, minek ránk jőni kell,
Legyünk tudók, mint Isten.

(A tudás almáját előbb Éva, aztán Ádám megízleli.)
ÉVA
         S e felett
Örökké ifjak. -
LUCIFER
         Erre, erre csak.
A halhatatlanságnak fája ez.
Siessetek hát!

(A másik fa felé vonja őket, egy Kerub lángoló karddal útjokat állja.)
KERUB
                       Félre, bűnösök.
AZ ÚR SZAVA
Ádám, Ádám! elhagytál engemet,
Elhagylak én is, lásd, mit érsz magadban.
ÉVA
Végünk van.
LUCIFER
                  Csüggedtek?
ÁDÁM
                     Korántse hidd.
Csak ébredésem borzongása ez. -
El innen, hölgyem, bárhová - el, el!
Idegen már s kietlen ez a hely.
ÉGI KAR
Ah, sírjatok testvéri könnyeket,
Győz a hazugság - a föld elveszett. -

HARMADIK SZÍN
(Pálmafás vidék a paradicsomon kívül. Kis durva fakaliba. Ádám cövekeket ver le kerítésül. Éva lugost alkot. Lucifer.)

ÁDÁM
Ez az enyém. A nagy világ helyett
E tér lesz otthonom. Birok vele,
Megvédem azt a kártevő vadaktól,
És kényszerítem nékem termeni.
ÉVA
Én meg lugost csinálok, éppen ollyat,
Mint az előbbi, s így körénk varázsolom
A vesztett Édent.
LUCIFER
Vajh, mi nagy szavat
Mondottatok ki. A család s tulajdon
Lesz a világnak kettes mozgatója,
Melytől minden kéj s kín születni fog.
És e két eszme nő majd szüntelen,
Amíg belőle hon lesz és ipar,
Szülője minden nagynak és nemesnek,
És felfalója önnön gyermekének.
ÁDÁM
Rejtélyeket beszélsz. Igérted a
Tudást, az ösztön kéjéről lemondtam
Érette, hogy, bár küzdve, nagy legyek.
S mi az eredmény.
LUCIFER
              Hát nem érzed-e?
ÁDÁM
Érzem, hogy Isten amint elhagyott,
Üres kézzel taszítván a magányba,
Elhagytam én is. Önmagam levék
Enistenemmé, és amit kivívok,
Méltán enyém. Erőm ez, s büszkeségem.
LUCIFER (félre)
Hiú báb, mostan fittyet hánysz az égnek,
Meglátjuk szíved, villámok ha égnek.
ÉVA
Nekem meg büszkeségem az csupán,
Hogy a világnak anyja én leszek.
LUCIFER (félre)
Dicső eszmény, mit e nő szíve hord,
Megörökítni a bűnös nyomort.
ÁDÁM
Mit is köszönjek néki? puszta létem?
Hisz ez a lét, ha érdemes leszen
Terhére, csak fáradságom gyümölcse.
A kéjet, amit egy ital viz ád,
Szomjam hevével kell kiérdemelnem,
A csók mézének ára ott vagyon -
Amely nyomán jár - a lehangolásban.
De hogyha a hálának csatja mind
Le is hullt rólam, bár szabad levék
Alkotni sorsom és újból lerontni,
Tapogatózva, amit tervezék -
Ahhoz segélyed sem kellett talán,
Megbírta volna azt saját erőm.
S te nem mentél meg a súlyos bilincstől,
Mellyel testem por földéhez csatol.
Érzem, bár nem tudom nevét, mi az,
Talán egy hajszál - annál szégyenebb, -
Mi korlátozza büszke lelkemet.
Nézd, ugranám, és testem visszahull,
Szemem, fülem lemond szolgálatáról,
Ha a távolnak kémlem titkait;
S ha képzetem magasb körökbe von,
Az éhség kényszerít, hunyászkodottan
Leszállni ismét a tiprott anyaghoz.
LUCIFER
Ezen kötél erősb, mint én vagyok.
ÁDÁM
Ah, úgy te gyönge szellem vagy igen,
Ha e láthatlan pókháló, e semmi,
Mit százezer lény észre sem veszen,
S hálója közt szabadság érzetével
Fickándozik, mit csak nehány kivált
Magasb szellem sejt, még dacol veled.
LUCIFER
S csakis ez az, mi velem bír dacolni,
Mert szellem, mint én. Vagy tán azt hiszed,
Hogy, mert elrejtve munkál s zajtalan,
Nem is erős? - Ne hidd, homályban ül,
Mi egy világot rendít és teremt,
Mert látásától megszédülne a fej.
Csak ember műve csillog és zörög,
Melynek határa egy arasznyi lét.
ÁDÁM
Hagyd megtekintnem hát e működést
- Egy percre csak, keblem, tudod, erős -,
Mely rám befolyhat, aki enmagamban
Olyan különvált és egész vagyok.
LUCIFER
,,Vagyok” - bolond szó. Voltál és leszesz.
Örök levés s enyészet minden élet.
De nézz körűl és láss szellem-szemekkel. -
ÁDÁM (Amit a következőkben mond, mind láthatóvá is lesz.)
Mi áradat buzog fel így körűlem
Magasba törve szakadatlanul
Hol kétfelé vál, s a földsarkokig
Vihar gyanánt rohan.
LUCIFER
                   Az a melegség,
Mely életet visz a jegek honába.
ÁDÁM
Hát e két lángfolyam, mely zúgva fut
Mellettem el, hogy félek, elsodor,
És mégis érzem éltető hatását:
Mi az, mi az? elkábulok belé.
LUCIFER
Ez a delej.
ÁDÁM
                 Alattam ing a föld.
Amit szilárdnak és alaktalannak
Tartottam eddig, forrongó anyag lőn,
Ellentállhatlan, melly alak után tör,
Életre küzd. Amarra mint jegec,
Emerre mint rügy. Óh, e zűr között
Hová lesz énem zárt egyénisége,
Mivé leszesz testem, melyben szilárd
Eszköz gyanánt oly dőrén megbizám
Nagy terveimben és nagy vágyaimban.
Te elkényeztetett gyermek, ki bajt
S gyönyört szerezsz számomra egyiránt,
Nehány marok porrá sülyedsz-e csak,
Míg többi lényed víz és tünde lég,
Mely még imént piroslott és örült,
S legott voltammal a felhőbe gőzölt.
Minden szavam, agyamban minden eszme
Lényemnek egy-egy részét költi el,
Elégek! - és a vészhozó tüzet
Talán rejtélyes szellem szítogatja,
Hogy melegedjék hamvadásomon. -
El e látással, mert megőrülök.
Ily harcban állni száz elem között
Az elhagyottság kínos érzetével,
Mi szörnyü, szörnyü! - Óh, miért lökém el
Magamtól azt a gondviseletet,
Mit ösztönöm sejtett, de nem becsült,
S tudásom óhajt - óh, de hasztalan.
ÉVA
Úgy-é, úgy-é, hasonlót érzek én is.
Ha majd te harcolsz a fenevadakkal,
Vagy én lankadva kertünk ápolom,
Körültekintek a széles világon,
És égen-földön nem lesz egy rokon,
Nem egy barát, ki biztasson vagy óvjon.
Nem így volt ám ez egykor, szebb időben.
LUCIFER (gúnyosan)
Hiszen, ha oly kicsínyes lelketek,
Hogy fáztok ápoló gond s kéz ne’kűl,
S alárendeltség oly szükségetek:
Idézek én fel Istent számotokra,
Ki nyájasabb lesz, mint a zord öreg:
E földnek szellemét, ismérem őt
Az égi karból, szép szerény fiú. -
Jelenjél meg szellem,
Látod, nem bírsz velem,
Az ősi tagadás
Hív, hisz nem merne más.

(A földből lángok csapnak föl, tömör fekete felhő képződik szivárvánnyal, iszonyúan mennydörögve.)
LUCIFER (hátralépve)
Ki vagy te, rém - nem téged hívtalak,
A föld nemtője gyönge és szelíd.
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
Mit gyöngeül látál az égi karban,
Az önkörében végtelen, erős. -
Im, itt vagyok, mert a szellem szavának
Engednem kelle, ámde megjegyezd,
Hogy fölzaklatni s kormányozni más.
Ha felveszem saját képem, leroskadsz,
S eme két féreg itt megsemmisül.
LUCIFER
Mondd hát, hogyan fér büszke közeledbe
Az ember, hogyha istenül fogad?
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
Elrészletezve vízben, fellegekben,
Ligetben, mindenütt, hová benéz
Erős vágyakkal és emelt kebellel. (Eltűnik.)

(A ligetet, forrást tünde játszi nimfák népesítik.)
ÉVA
Ah, nézd e kedves testvér-arcokat,
Nézd, nézd, mi bájosan köszöntenek,
Nincs többé elhagyottság, rengeteg,
A boldogság szállott közénk velek.
Ők adnak búnkban biztató szavat,
A kétkedésben jó tanácsokat.
LUCIFER
Nem is kérhettek jobb helyütt tanácsot -
Kik, amint kértek, már határozátok -
Mint épp e kedves tünde alakoktól,
Kik úgy felelnek, mint kérdésetek szól:
A tiszta szívre mosolyogva néznek,
Ijesztő rémül a kétségbesőnek;
Ők kísérendnek végig száz alakban,
Százféleképpen átalváltozottan,
A fürkésző bölcsésznek üde árnya
S örökifjú sziveknek ideálja.
ÁDÁM
Mit ér, mit ér e játék csillogása,
Előttem mely foly, nem hatok belé. -
S nekem csak egy rejtéllyel több jutott. -
Ne hitegess, Lucifer, ne tovább,
Hagyj tudnom mindent, úgy, mint megfogadtad.
LUCIFER
(félre) Keserves lesz még egykor e tudásod,
S tudatlanságért fogsz epedni vissza.
(fent) De tűrelem. Tudod, hogy a gyönyör
Percét is harccal kell kiérdemelned;
Sok iskolát kell még addig kijárnod,
Sokat csalódnod, míg mindent megértesz.
ÁDÁM
Könnyű neked beszélni tűrelemről,
Előtted egy öröklét van kitárva,
De én az élet fájából nem ettem,
Arasznyi lét, mi sietésre int.
LUCIFER
Minden, mi él, az egyenlő soká él,
A százados fa s egynapos rovar.
Eszmél, örül, szeret és elbukik,
Midőn napszámát s vágyait betölté.
Nem az idő halad: mi változunk,
Egy század, egy nap szinte egyre megy.
Ne félj, betöltöd célodat te is,
Csak azt ne hidd, hogy e sártestbe van
Szorítva az ember egyénisége.
Látád a hangyát és a méherajt:
Ezer munkás jár dőrén össze-vissza
Vakon cselekszik, téved, elbukik,
De az egész, mint állandó egyén,
Együttleges szellemben él, cselekszik,
Kitűzött tervét bizton létesíti,
Mig eljön a vég, s az egész eláll. -
Portested is széthulland így, igaz,
De száz alakban újolag felélsz,
És nem kell újra semmit kezdened:
Ha vétkezél, fiadban bűnhödöl,
Köszvényedet őbenne folytatod,
Amit tapasztalsz, érzesz és tanulsz,
Évmilliókra lesz tulajdonod.
ÁDÁM
Ez visszapillantása az öregnek.
De ifju keblem forró vágya más:
Jövőmbe vetni egy tekintetet.
Hadd lássam, mért küzdök, mit szenvedek.
ÉVA
Hadd lássam én is, e sok újulásban
Nem lankad-é el, nem veszít-e bájam.
LUCIFER
Legyen. Bübájat szállítok reátok,
És a jövőnek végeig beláttok
Tünékeny álom képei alatt;
De hogyha látjátok, mi dőre a cél,
Mi súlyos a harc, melybe útatok tér;
Hogy csüggedés ne érjen emiatt,
És a csatától meg ne fussatok:
Egére egy kicsiny sugárt adok,
Mely biztatand, hogy csalfa tűnemény
Egész látás - s e súgár a remény. -

(Ezalatt Ádámot és Évát a kalibába vezeti, kik ott elszunnyadnak.)

NEGYEDIK SZÍN
(Egyiptomban. Elöl nyílt csarnok. Ádám mint fáraó, fiatalon, trónon ülve. Lucifer mint minisztere; tiszteletteljes távolban fényes kíséret. A háttérben rabszolgák egy gúla építésén dolgoznak, korbáccsal rendet tartó felügyelők alatt. Tiszta nap.)

LUCIFER
Felséges úr! aggódva kérdi néped,
Mely elvérezni boldog lenne érted,
Vajon mi az, mi a nagy fáraót
Nem hagyja trónja vánkosán pihenni?
Mért áldozod fel a nap kéjeit,
Az éjnek édes álomképeit,
És nem bizod gondját nagy terveidnek
A rabszolgára, akit az megillet,
Midőn már úgyis a széles világon
Minden dicsőség, úralom tiéd
S a kéj, mit ember elviselni bír. -
Száz tartomány bő kincse mond urának,
Neked nyit kelyhet illatos virága,
S édes gyümölcsöt csak neked növel.
Ezer hölgy keble sóhajtoz feléd:
A szőke szépség, lankadó szemével,
Finom, gyöngéd, mint játszi tünemény,
A barna lányka, lihegő ajakkal,
Égő szemében őrült szenvedéllyel -
Mind a tiéid. Sorsuk egy szeszélyed,
Mind érzi, hogy betölté hívatását,
Ha néhány perced fűszerezni tudta.
ÁDÁM
Mindennek nincsen szűmre ingere.
Mint kénytelen adó jő, nem csatázok
Érette, nem köszönhetem magamnak.
De itt e művel, mellyet alkotok,
Azt tartom, hogy megleltem az utat,
Mely a valódi nagysághoz vezet.
Művészetét a természet csodálja
S évezredekre hirdeti nevem.
Nincs földindúlás, nincs vész, mely ledöntse:
Erősebb lett az ember, mint az Isten.
LUCIFER
S óh, fáraó, mégis boldog vagy-é
E képzeletben? tedd kezed szivedre.
ÁDÁM
Nem én. Űrt érzek, mondhatatlan űrt.
De mindegy, hisz nem boldogságot esdtem,
Dicsőséget csak, s az megnyílt előttem.
Csak a tömeg ne sejtse kínomat -
Ha sajnálhatna, nem imádna többé.
LUCIFER
Hát hogyha egykor átlátod magad,
Hogy a dicsőség percnyi dőre játék?
ÁDÁM
Az nem lehet.
LUCIFER
                    S ha mégis?
ÁDÁM
                       Halni térnék,
Megátkozván utánam a világot.
LUCIFER
Nem fogsz meghalni, bár átlátod egyszer,
Sőt újra kezdesz, régi sikereddel.

(A dolgozó rabszolgák közül egyet a felügyelők annyira vernek, hogy az jajveszékelve és üldözötten egész a nyílt csarnokba fut, s a trón előtt összerogy.)
A RABSZOLGA
Uram, segíts!

(A munkások közül Éva, mint a rabszolga neje, kibontakozik, s fájdalmas sikoltással férjére borul.)
ÉVA
                      Hiába kéred azt,
Ki kínjainknak nem volt részese,
Nem ért, nem ért! - Halk a jajnak szava,
S a trón magas. Mért nem hívsz engemet,
Ki eltakarlak, s testemmel fogok fel
Minden csapást.
ÁDÁM (A betóduló felügyelőkhöz, kik a rabszolgát s nejét ki akarják hurcolni.)
                       Hagyjátok ott. El innét.
(A felügyelők el.)
Mi ismeretlen érzés száll szivembe,
Ki e nő, és mi bűve-bája van,
Mellyel, mint lánccal, a nagy fáraót
Lerántja porban fetrengő magához? -  (Felkél.)
LUCIFER
Ez ismét a szálaknak egyike,
Melyekkel gúnyul vett körűl urad,
Eszedbe hozni hernyó voltodat,
Ha önhitedben lepkeként csapongsz.
E vékony szál, láttad már, milly erős,
Kisiklik ujjainkból, és azért
Nem téphetem szét.
ÁDÁM (lejőve a trón lépcsőin)
        Azt ne is müveld.
Amillyen sértő, éppoly kellemes.
LUCIFER
De illetlen, hogy egy bölcs és király
Alatta nyögjön.
ÁDÁM
                    Mit tegyek hát?
LUCIFER (gúnnyal)
Nincsen más hátra, mint hogy a tudás
Tagadja létét e rejtett fonálnak:
S kacagja durván az erő s anyag.
ÁDÁM
Én nem birom kacagni, sem tagadni.
ÉVA
Ah, kedvesem, véred csorogva foly,
Megállitom; fáj, úgyebár, nagyon?
A RABSZOLGA
Az élet fáj csak, már nem fáj soká.
ÉVA
Nem úgy, nem úgy, mért éltél volna eddig,
Ha most halnál meg, amint föllelél.
A RABSZOLGA
Mért él a pór? - a gúlához követ
Hord az erősnek, s állítván utódot
Jármába, meghal. - Milljók egy miatt.
ÁDÁM
Ah, Lucifer, mi rettentő beszéd ez!
LUCIFER
A haldokló hagymázos őrülése.
ÁDÁM
Mit is beszélt?
LUCIFER
                         Nagy fáraó, mi bánt?
No, mondhatom, hogy nagyszerű dolog:
Egy rabszolgával a földön kevesb van.
ÉVA
Neked silány szám, nékem egy világ,
Óh, jaj, ki fog majd engemet szeretni? -
A RABSZOLGA
Én többé nem. - Felejts el, nő, örökre.
(Meghal.)
ÁDÁM
Majd foglak én. El innen a halottal.
(A hullát felveszik.)
Fel, hölgyem, e trón pamlagán helyed:
A bájnak éppen úgy fejdelme vagy,
Mint az erőnek én - meg kelle lelnünk
Egymást akárhol.
ÉVA
            Óh, nagy fáraó,
Tudom, parancsod a pór végzete,
Nem is szabódom, csak kevés időt
Engedj magamnak, azután parancsolj.
ÁDÁM
Ne többször e szót. Óh, hát bírodalmam
Sohsem megy-é túl a parancs szaván?
ÉVA
Elég, ha egyelőre a parancs
Nem illet fájva - óh, ne írigyeld
Ez első percben könnyem a halottól. -
Mi szép halott, óh, Istenem, mi szép!
(Ráborul.)
ÁDÁM
Szép és halott; mi ellentétel ez:
Törekvésinkre gúny e nyúgalom,
Vagy hívságukra szánalmas mosoly.
LUCIFER
Szökött rabszolga, ki veled dacol,
Mondván: erősebb lettem láncaidnál.
ÁDÁM
A holtnak béke, az élőnek üdv.
Amaz könyed nem érzi, mosolyod
Nélkülöznöm kín.
(A halottat kiviszik, Ádám Évát a trónra vezeti.)
            Oldalomra, nő!
Ah, millyen édes kebleden pihenni.
(Jajveszékelés a munkások közt; Éva összerezzen.)
Mi lelt, szerelmem?
ÉVA
            Óh, nem hallod-e
A nép jaját?
ÁDÁM
                   Először vettem észre.
Nem szép zene, igaz: de ne ügyelj rá,
Csókolj meg, és feledd el a világot.
Te meg némítsd el azt a jajgatást.
LUCIFER
Azt nem birom, ez már a nép joga,
Együtt öröklé az igával azt.

(Ismét jajszó. Éva felsikolt, Ádám fölemelkedik.)
ÁDÁM
Hölgyem, te szenvedsz, s nem tudom, miként
Segítsek rajta. Szíveden keresztül
A jajszó, mint villám, fejembe csap
S úgy érzem, a világ kiált segélyt.
ÉVA
Óh, fáraó, zúzz el, de megbocsáss,
Ha a nép jaja nem hágy megnyugodni,
Ládd, jól tudom, hogy szolgálód vagyok,
Hogy éltem célja tégedet mulatni,
Felejtek mindent, kívülem mi van:
Nyomort, nagyságot, ábrándot, halottat,
Hogy mosolyom üdv, ajkam láng legyen;
De hogyha a nép, e milljókarú lény,
Korbácsolt háttal jajgat odakint:
Mint fájó testnek kisded porcikája,
Én, én, a népnek elszakadt leánya,
Szivemben érzem szintén mind e kínt.
ÁDÁM
És én veled. - A milljók egy miatt -
Mondá a holt is. -
ÉVA
           Óh, nagy fáraó!
Komor levél, és én vagyok oka,
Űzz el magadtól, vagy taníts, miként kell
Siketté lennem.
ÁDÁM
                     Jobb mester valál te,
Mert megtanítál a jajt hallanom. -
Ne halljam többé. - Ím, legyen szabad
A szolganép. Mit is ér a dicsőség,
Mit egy személyben ér utól az ember
Milljók vesztével és milljók jajával,
Kikben szintén az az ember lehel;
Milljószor érzem a kínt, egyszer a kéjt.
LUCIFER
Ah, fáraó, rajongsz; hisz a tömeg
A végzet arra ítélt állata,
Mely minden rendnek malmán húzni fog,
Mert arra van teremtve. Már ma mentsd fel:
Amit te eldobsz, ő meg nem nyeri,
És új urat keres holnap magának.
Vagy azt hiszed, hogy ülhetnél nyakán,
Ha a gazdának szükségét nem érzi?
Ha kebelében öntudat lakik?
ÁDÁM
Miért jajgat hát, mintha fájna néki
A szolgaság?
LUCIFER
Fáj, bár nem tudja, mi.
Mert minden ember uralomra vágy,
Ez érzet az, s nem a testvériség,
Mi a szabadság zászlajához űzi
A nagy tömeget - ámbár öntudattá
Nem ébred benne, és csak sejtelemkint
Zaklatja minden olyasért, mi új,
S mi tagadása a már meglevőnek;
Abban remélvén testesülve látni
A boldogságról képzett álmait.
Pedig mély tenger a nép: bármi napfény
Sem hatja át tömét; sötét leend az,
Csak a hullám ragyog, mit színe fölvet,
És mely hullám esetleg épp te vagy.
ÁDÁM
S mért éppen én?
LUCIFER
                           Vagy más, veled rokon,
Kiben tudattá vált a népi ösztön,
S ki a szabadság bámult bajnokául
Fényes helyedre tolakodni mer.
Mig a tömeg, nem nyerve semmit is,
Nevet cserél, a gazda megmarad.
ÁDÁM
Mi végtelen körút okoskodásod,
Melyből menekvés nincsen is talán.
LUCIFER
Vagyon menekvés. Adj ezen nehány
Kivált egyénnek láncot és gyürűt,
Adj más játékszert, s mondd: im, a tömeg
Fölébe tollak, ez teszen nemesbbé -
És elhiszik, és a népet lenézvén
Elszívelik, hogy őket is lenézd.
ÁDÁM
Ne kísérts ily csábító álokokkal.
El a szolgákkal! légyen mind szabad.
Hirdesd ki nékik, ámde jól siess,
Hogy, míg megbánom, késő is legyen már.
LUCIFER
(félre) Előre csak önhitten útadon,
Hidd, hogy te mégy, ha a sors árja von.
(Kimegy.)
ÁDÁM
E mű meg álljon bévégzetlenül,
Intő rom annak, aki nagyra tör,
Erőnk s gyöngénknek nagy kérdőjele.
(Kint nagy örömzaj, a munkások eloszolnak. Lucifer visszatér.)
Örülj pór, a nagyság hogy meghajolt
Előtted. Csak ne hidd, hogy kényszerítve.
ÉVA
Vigasztalódjál, óh, én kedvesem,
Úgyis mit ér az a rideg dicsőség,
Hideg kigyóként, mely közénkbe csúsz.
ÁDÁM
De nagy, de nagy.
ÉVA
             El véle; látod, a jaj
Elnémult, üdvünket meg nem szakasztja,
Mi vágyad más, ha keblemen pihensz?
ÁDÁM
Óh, nő, mi szűk, mi gyarló látköröd.
S a büszke férfit épp ez vonzza hozzád -
Csak gyöngeség, mit az erő szerethet.
Mint a védő szülő gyámoltalan
Voltát karolja leghőbben fiának.
ÉVA
Ah, fáraó, tán már untatlak is
E hasztalan, e balga fecsegéssel?
Hiába, ha okosabb nem vagyok.
ÁDÁM
Ne is kivánd, hogy légy, én kedvesem.
Eszem elég van nékem önmagamnak,
Erő s nagyságért nem kebledre hajlok,
Sem a tudásért, mindezt könyveimben
Sokkal jobban föllelhetem. Te csak
Beszélj, beszélj, hogy halljam hangodat,
Rezgése szűmön végigárjadozzon.
Akármit mondasz, mindegy; óh, ki kérdi
Mit énekel a kis madár, azért
Édes sejtéssel halljuk hangjait.
Te csak virág légy, drága csecsebecs,
Haszontalan, de szép, s ez érdeme. (Luciferhez)
És mégis egy vágy ver föl mámoromból,
Talán bolond vágy - - óh, de teljesítsd -
Hagyj vetnem egy merész pillantatot
Előre, egy pár ezredév utánra,
Mi lesz hiremből?
LUCIFER
Amíg csókolódtok,
Nem érzed-é a lanyha szelletet,
Mely arcodat legyinti s elröpül?
Vékonyka porréteg marad, hol elszáll,
Egy évben e por csak nehány vonalnyi,
Egy századévben már nehány könyök,
Pár ezredév gúláidat elássa,
Homoktorlaszba temeti neved,
Kéjkerteidben a sakál üvölt,
A pusztán koldus, szolganép tanyáz.
(Amit Lucifer mond, láthatóvá is lesz.)
S mindezt nem a mennyrázó fergeteg,
Nem bömbölő földindulás cselekszi,
Csak gyönge szellő, mely körűlenyelg.
ÁDÁM
Rettentő kép.
LUCIFER (gúnnyal)
                    Ne félj, csak szellemed vesz,
De tested megmarad, mint múmia,
Kiváncsisága iskolás fiúknak,
Torz arculattal, melyről elmosódott
Az írás, szolga volt-e, vagy parancsolt.

(Egy múmia felé rúg, mely ezalatt a trón előtt tűnt fel, s lassan legördül annak lépcsőin.)
ÁDÁM (felugorva)
Pokolbeli káprázat, el veled,
Hiú törekvés, dőre nagyravágy -
Fülembe cseng még: milljók egy miatt.
E millióknak kell érvényt szereznem.
Szabad államban - másutt nem lehet.
Enyésszen az egyén, ha él a köz,
Mely egyesekből nagy egészt csinál.
ÉVA
S elhagysz-e engem is, szerelmedet? -
ÁDÁM
El, téged, a trónt, mindent elhagyok.
Vezess, vezess, új célra, Lucifer,
Ugyis sok szép időt vesztettem el
Ez ál-uton.  (Indul, kardot vonva.)
ÉVA
               Királyom! tört reménnyel
Ha megjössz, szíved e szűn menhelyet lel.
ÁDÁM
Igen, igen; sejtem, hogy téged is
Tisztult alakban fel foglak találni.
S akkor nem fogsz ölelni már parancsból,
De mint egyenlő - kéjnek érzetével. (El.)
LUCIFER
Ne oly vágtatva, még jókor beéred,
Talán előbb, a célt, hogysem reméled,
És sírni fogsz majd, látva, hogy mi dőre,
Mig én kacaglak. - Menjünk hát, előre.

ÖTÖDIK SZÍN
(Athénben. A köztér, közepén szónokszékkel. Az előtéren oldalvást nyílt templomcsarnok istenszobrokkal, virágfüzérekkel, oltárral. Éva mint Lucia, Miltiádész hadvezér neje, fiával, Kimónnal, több szolgálótól kísérve, kik áldozati tárgyakat visznek, jő a templom csarnoka felé. A téren rongyos nép ácsorog. Ragyogó reg.)

ÉVA
Csak erre, erre, kedves kis fiam.
Nézd, arra ment el gyors hajón atyád,
Csatázni messze hon határain.
Egy durva nép él ott, mely vakmerőn
Fenyegeté szabadságát honunknak.
Imádkozzunk, imádkozzunk, fiam,
Hogy az ég védje e hon igazát,
S vezesse közénk hős atyádat épen.
KIMÓN
Ugyan mért ment atyám oly messze földre,
Hogy védje ezt a rongyos, gyáva népet,
Ha szép nejét meg bú emészti honn?
ÉVA
Óh, jaj, ne ítélj jó apád felett,
Istennek átka űl oly gyermeken.
Csak a szerelmes nőnek van joga
Kesergni férje nagy lépésein,
Miket ha nem tesz, megszégyenlené.
Atyád úgy tett, mint kell a férfiúnak.
KIMÓN
Félsz hát, anyám, hogy gyenge, megverik?
ÉVA
Nem, nem, fiam, atyád hős, győzni fog,
Csak egy van, amitől őt félthetem,
Hogy önmagát nem győzi meg.
KIMÓN
                                           Hogyan?
ÉVA
Van a léleknek egy erős szava
A nagyravágy. A rabszolgában alszik,
Vagy szűk körében bűnné aljasul.
De vérével táplálván a szabadság,
Naggyá növeszti, mint polgárerényt.
Ez költ életre minden szép s nagyot,
De hogyha túl erős, anyjára tör,
S küzd véle, míg elvérzik egyikök. -
Ha e szó benne túlerőre jutna,
Ha megcsalhatná ezt a szent hazát,
Megátkoznám. Imádkozzunk, fiam.

(A templom csarnokába mennek, ezalatt a térre mindig többen gyülekeznek.)
ELSŐ A NÉPBŐL
Nem hall az ember semmi izgató
Hírt, mintha sergünk ellent sem találna.
MÁSODIK A NÉPBŐL
És itthon is oly álmos minden ember,
Tán senki sem kohol már terveket,
Mint hajdanán, miknek kivitelére
A felséges nép torka kellene.
Ma reggel óta járom e helyet,
S szavazatomra nem akad vevő.
ELSŐ A NÉPBŐL
Unalmas élet, mit van tenni már?
HARMADIK A NÉPBŐL
Nem ártana egy gyönge kis zavar.

(Éva ezalatt az oltár tüzét meggyújtotta, kezeit megmosá s a hozandó áldozatra készült. Szolgálói himnuszt kezdenek, mely szakaszonként a következő jelenetbe vegyül. A tér megtelt polgárokkal, néppel, két demagóg a szószékért küzd.)
ELSŐ DEMAGÓG
Odább! ez a hely itten az enyém.
Veszélyben a hon, hogyha nem beszélek.

(A nép helyeslést üvölt.)
MÁSODIK DEMAGÓG
Akkor vesz el, ha szólsz. Bérenc, le innét!

(A nép kacag és tapsol.)
ELSŐ DEMAGÓG
Te nem vagy bérenc, mert ki sem veszen meg.
Polgárok! fájva emelek szavat,
Mert a nemes szívnek fáj, a nagyot
Porig alázni; s egy nagy férfiút
Kell vonnom bírószéketek elé
A dísz-szekérről.
MÁSODIK DEMAGÓG
            Jól kezded, gonosz!
No, csak virágozd fel az állatot,
Mit áldozatra szántál.
ELSŐ DEMAGÓG
                 Félre innen!
A NÉPBŐL
Mit is hallgatjuk azt a gúnyolót.

(Rángatják a második demagógot.)
ELSŐ DEMAGÓG
De bármint fáj szivem, mégis beszélek,
Mert téged, óh, dicső, fejdelmi nép,
Még hadvezérednél is többre nézlek.
MÁSODIK DEMAGÓG
Ez árus lelkü, éhenholt csoportot,
Mely eb gyanánt a hulladékra les
Gazdái asztaláról? - Óh, te gyáva,
Ízlésedet nem írigyelhetem.
A NÉPBŐL
Le véle, ő is áruló, le véle!

(Még inkább bántalmazzák. Éva két galambot s tömjént áldoz az oltáron.)
ÉVA
Szent Aphrodíte! óh, fogadd, fogadd el
Ez áldozat füstét, hallgasd imámat:
Nem zöld babért kérek férjem fejére,
Családi enyhet csak bajnok szivére.

(Az áldozat füstében Erósz mosolyogva megjelenik, a Khariszok körülállják s rózsákat hintenek rá. Áhítatba merült csoportozat.)
A SZOLGÁLÓK
Hallgasd meg őt!
ERÓSZ
                            Óh, nő, a tiszta szív
Áldása rajtad! -
A KHARISZOK
                          És a Khariszok
Oltalma véled! -
A SZOLGÁLÓK
                           Hála, Aphrodíte!
ELSŐ DEMAGÓG
Halld hát a vádat, nép! nagy Miltiádész
Eladta a hont.
MÁSODIK DEMAGÓG
                      Óh, hazudsz, hazudsz!
Hallgassatok, vagy késő bánalomnak
Ér szégyene.
ELSŐ A NÉPBŐL
Le onnan, szemtelen!

(Egészen a tömegbe sodorják.)
ELSŐ DEMAGÓG
Ifjúságod virága van kezében,
Lemnoszt be bírta venni egy csapással,
S most veszteg áll Phárosznál. Megfizették.
HARMADIK A NÉPBŐL
Halál fejére.
ELSŐ POLGÁR
                 Nos, kiáltsatok,
Vagy bérletemből hurcolkodjatok ki.

(Az áldozatnak vége, az istenségek eltűntek.)
ÉVA (felemelkedve)
Minő zaj az kint? nézzük meg, fiam.
KIMÓN
Egy árulót itélnek el, anyám.
ÉVA (a csarnok lépcsőzetére lépve)
Szivem mindig szorul, ha éhező nép
Itéletét látom nagyok felett.
Ha sárba hull a fényes, kárörömmel
Szemléli a pór, gúnnyal illeti,
Mint hogyha önmocskát is igazolná.
MÁSODIK A NÉPBŐL
Uram, rekedt vagyok, s kiáltani
Szeretnék.
MÁSODIK POLGÁR
                    Itt van, kend meg torkodat.
MÁSODIK A NÉPBŐL
Aztán mit mondjak?
MÁSODIK POLGÁR
              Mondj halált fejére.
A NÉPBŐL
Halál! halál! -
ÉVA
                  Kiről is van tehát szó?
MÁSODIK DEMAGÓG (hozzája lépve)
Ki másról, mint ki egy fejjel nagyobb,
Mint polgártársi, s azt nem tűrhetik.
ÉVA
Miltiádészről? - Óh, nagy istenek!
S te is, vén Kriszposz, kit rabszolgaságból
Mentett ki férjem, most halált kiáltasz?
KRISZPOSZ
Engedj meg, asszonyom, kettőnk közül
Csak egyik élhet. Három gyermekemmel
Tart, aki így szavaztat.
ÉVA
                     Jaj neked,
Ha sorsod, Kriszposz, így lealjasít!
Bár megbocsájtok, hogyha éhezel.
De hát te, Therszitész? s ti mind, ti mind,
Kik a jólétben nyugton szunnyadoztok,
Mert a kapuktól ellenségteket
Férjem veré el. - Óh, hálátlanok! -
THERSZITÉSZ
Ah, asszonyom! keservesen esik bár,
De mit tegyünk, ez a néphangulat:
Ki kockáztatja minden birtokát,
Dacolva a felgerjedett habokkal!
ELSŐ DEMAGÓG
Kimondom hát a nép itéletét.

(Lucifer mint harcos, rémült arccal, szaladva jő.)
LUCIFER
Vészt hirdetek! Az ellen a kapuknál!
ELSŐ DEMAGÓG
Az nem lehet, győzelmes hadvezérünk
Nincs-é előttük?
LUCIFER
           Éppen ő az ellen.
Megtudta, mit forraltok ellene,
Felkelt szivében a méltó harag,
S míg szóltok, tűzzel-vassal itt terem.
MÁSODIK DEMAGÓG
Ti hoztátok mindezt ránk, árulók.
A NÉPBŐL
Üssük le őket. - Éljen a vezér! -
Jaj nékünk, fusson, aki merre tud. -
Mindennek vége. -
ELSŐ DEMAGÓG
             Nincs. Hódolni néki
Elébe a kapukhoz!
ÉVA
                Istenek!
Az ítélet fájt, melly által nekem
Elvesztél férjem, óh, de keserűbb,
Hogy igazoltad azt - bár visszanyerlek. -
ELSŐ A NÉPBŐL
Fogjátok el nejét; ha városunknak
Bántása lesz, haljon meg gyermekestül.
ÉVA
Meghalnék érted, férjem, szívesen,
Csak a hon átka gyermekem ne érné. -
KIMÓN
Engem ne félts, anyám, jőj, jőj velem,
Megóv e szentély minden bántalomtól.

(Felmennek az üldöző csoport elől a csarnokba, két nimfa rózsaláncot bocsát le mögöttük a nép előtt, mely azonnal visszalép. Kívülről harsonák hangzanak, a nép jajveszékelve szétszalad. - A nimfák eltűnnek.)
LUCIFER (kacagva kezét dörzsöli)
Szép tréfa volt. Mi jó az értelemnek
Kacagni ott, hol szívek megrepednek.
(a templom felé fordulva)
Csak e mindig megifjuló, örökké
Szépnek látása ne zavarna folyvást.
Úgy fázom idegenszerű körében,
Mely a mezetlent is szemérmetessé,
A bűnt nemessé és a végzetet
Magasztossá teszi rózsáival
S az egyszerűség csókos ajkival. -
Mért késik oly soká az én világom,
A torzalak, a kétes rémület,
Hogy elriassza e káprázatot,
Mely küzdelmemben a már-már bukó
Embert mindannyiszor fölkelti újra. -
De majd meglátjuk, hogyha a halál
Borzalma eljő hozzánk nemsokára,
Unalmas árnyjátéktoknak vajon
Nem lesz-e akkor itt végső határa.
(A nép közé vegyül.)

(Ádám mint Miltiádész, fegyveres csapat élén vezettetik megsebesülten. Előtte könyörögve a nép és a demagógok.)
A NÉPBŐL
Éljen vezérünk. Könyörülj, nagy ember.
ÁDÁM
Mi vétketek hát, amiért könyörgtök?
S a gyöngétől mit kérhet az erős? -
De nőm nem jő elém, se gyermekem;
Tán csak nem érte őket bántalom! - -
ÉVA
Ah, Miltiádész, mért is jössz, ha nőd
Sem bír örülni jöttödön. - Fiam,
Anyád leroskad, tartsd fel, tartsd fel... Ah,
Még jó nevet se hágy reád atyád! -
ÁDÁM
Mi ez? nem értem. A nép esdekel,
Nőm átkoz, és e mell vérzik hazámért. -
ÉVA
De jobban vérzik a hon és szivem.
Vagy mért jövél, mondd, hadseregnek élén. -
ÁDÁM
Nem illet-é rangomban ily kiséret?
Eljöttem, mert e súlyos seb nem enged
Továbbra is tisztemnek megfelelni.
Eljöttem, hogy küldőimnek kezébe,
A felséges népnek kezébe téve
Hatalmamat, beszámoljak neki.
Im, elbocsátlak, bajnok társaim,
Kiérdemlétek a háztűz nyugalmát.
S most én is e kardot, Athéne Pallasz,
Szentelve tűzöm oltárod fölé.
(Felvezetteti magát a csarnok lépcsőin. Fegyveresei eloszolnak.)
ÉVA (férje nyakába borulva)
Ah, Miltiádész, hol van boldogabb nő,
Mint a te nőd, nemes nagy férfiú!
Nézd, nézd fiad, milyen hasonlatos
Hozzád, mi nagy, mi szép!
ÁDÁM
                        Ti kedvesek!
KIMÓN
Jól tudtam én, hogy amit tesz atyám,
Az jól van téve. -
ÉVA
           Óh, ne szégyeníts meg,
Ezt a hitvesnek kelle tudni jobban.
ÁDÁM
Fiam! Atyád kardját mutasd be te.
KIMÓN (a kardot felakasztva)
Óvd, istenasszony, ezt a drága kardot,
Mig egykor érte hozzád eljövök.
ÉVA
E kettős áldozathoz az anya
Hadd szórja a tömjént. Pallasz, tekints le.
(Tömjént áldoz.)
ELSŐ DEMAGÓG (a szószéken)
Nem volt-e igazam, hogy áruló?
Hogy Dáriusz megvette? tettetés csak
A seb, nem kíván ellene csatázni.
A NÉPBŐL
Halál reá.
ÁDÁM
                 Mi zaj az odakint?
ÉVA
Ah, Miltiádész, rettentő beszéd az:
Árúlónak mond újra a tömeg.
ÁDÁM
Nevetséges vád; engem, árulónak,
Ki Marathónnál győztem?
ÉVA
                     Óh, hogy úgy van.
Gonosz világ az, mellyet itt lelél.
ELSŐ DEMAGÓG
Mit késtek őt elfogni?

(Nép tolong a templom csarnoka elé, köztük Lucifer.)
ÉVA
                    Miltiádész!
E szentélyben biztos vagy, meg ne mozdulj. -
Miért is oszlatád szét a hadat?
E bűnbarlangot mért nem gyújtatád fel?
Csak láncot érdemel e csőcselék,
Mely érzi, hogy te szűletél urául,
Ki nemesebb vagy, mint ők összevéve,
S megöl, megöl, hogy lábadhoz ne essék. -
ELSŐ DEMAGÓG
Halljátok-e, egy áruló neje
Miként beszél? -
ÉVA
            Az a nőnek joga,
Hogy férjét védje, mégha bűnös is,
Hát még ha ollyan tiszta, mint uram!
És ellensége ollyan korcs, miként ti. -
ELSŐ DEMAGÓG
Mért hagyja a felséges nép magát
Így becsmérelni.
ELSŐ A NÉPBŐL
           Hátha igazat mond.
ELSŐ POLGÁR
Ki vélök tart, gyanús. Kiáltsatok,
Rongy lelkek, vagy dögöljetek meg éhen.
A NÉPBŐL
Halál reá. -
ÁDÁM
                  Takard el e fiút.
Ne lássa vérem, s el, nő, e kebelről.
A villám, melly a szirtre csap, ne érjen.
Csak én haljak meg - vagy miért is éljek,
Midőn látom, mi dőre a szabadság,
Melyért egy élten küszködém keresztül.
ELSŐ DEMAGÓG
Mit tétováztok még.
A NÉPBŐL
                  Halál reá!
ÁDÁM
E gyáva népet meg nem átkozom,
Az nem hibás, annak természete,
Hogy a nyomor szolgává bélyegezze,
S a szolgaság, vérengző eszközévé
Sülyessze néhány dölyfös pártütőnek.
Csak egyedűl én voltam a bolond,
Hivén, hogy illyen népnek kell szabadság.
LUCIFER
(félre) Elmondtad a sírverset önmagadra,
S utánad illőt sok nagy síroromra. -
ÁDÁM
Vezessetek le. Nem veszem igénybe
Tovább e szentélyt.
(Levezetteti magát a lépcsőn, Évát gyöngéden szolgálói karjába téve.)
           Ím - készen vagyok. -
MÁSODIK DEMAGÓG
Védjed magad, még nincsen veszve semmi.
ÁDÁM
Nagyon gyötörne a seb, hogyha szólnék
Védelmemül.
MÁSODIK DEMAGÓG
                    Tedd meg, hisz ez a nép
Csak az imént porban csuszott előtted.
ÁDÁM
Ah, épp azért minden haszontalan,
Önszégyenét meg nem bocsátja a nép.
LUCIFER
Kijózanodtál-é hát?
ÁDÁM
               Óh, nagyon.
LUCIFER
Átláttad-é, hogy a bódult tömegnek
Nemesb ura voltál, mint ő neked?
ÁDÁM
Lehet, de mind a kettő kárhozat;
Más név alatt a végzet ugyanaz.
Hiú törekvés azzal küzdeni,
Nem is fogok. - Aztán miért, miért is
Vágynék magasra bármi hő kebel.
Éljen magának, és keresse a kéjt,
Mellyel betölti az arasznyi létet,
S tántorgjon ittasan Hádész felé. -
Vezess új útra, Lucifer, vezess,
S kacagva nézem más erényeit,
Más kínjait, csak élveket kivánva.
Te meg, nő, aki - úgy rémlik szivemnek -
Egykor lugost varázsolál nekem
A sivatagba, hogy ha még fiamból
Polgárt nevelnél tisztes anyaként:
Bolond vagy, méltán gúnyol a leány,
Ki festett arccal a bordélyban ül
Bortól felgerjedt, csókvágyó ajakkal.
Örülj, mulass, tagadd meg az erényt. -
Vérpadra mostan, büntetésemül.
Nem mintha aljast bírtam volna tenni,
De mert nagy eszme lelkesítni bírt.

(Ezalatt egy tőkét hoznak a lépcsők elé, mellette Lucifer áll bárddal. Ádám lehajtja a fejét.)
ELSŐ DEMAGÓG
Végezzétek ki. Éljen a haza!
LUCIFER (félsúgva)
Szép búcsu, nemde? - Nos, vitéz uram,
Nem borzogat most furcsán egy kevéssé
A torzképű halál rideg szele? -
ÉVA
Ah, Pallasz! meg nem hallgatád imámat. -

(A templomból a halál nemtője, mint szelíd tekintetű ifjú, lefordított fáklyával s koszorúval Ádámhoz lép.)
ÁDÁM
Pallasz meghallgatott. - Az ég veled,
Megnyugvás szállt szivembe, Lúciám.
LUCIFER
Átok reád, hiú ábrándvilág,
Megint elrontád legszebb percemet. -
ÉVA
Átok reád, te közlelkű rideg nép,
A boldogságot durván illetéd,
S üde virága menten porba hullt.
Pedig nem ollyan édes a szabadság
Neked, amillyen fájdalmas nekem volt. -

HATODIK SZÍN
(Rómában. Nyílt csarnok istenszobrokkal, díszedényekkel, melyekben illatok égnek, kilátással az Appenninek felé. - Középen terített asztal három lecticával. Ádám mint Sergiolus, Lucifer mint Miló, Catulus, mind megannyi kéjenc, Éva mint Júlia, Hippia és Cluvia kéjhölgyek ledéren öltözve dőzsölnek. Egy emelvényen gladiátorok harca foly, rabszolgák állnak parancsra készen, fuvolások zenélnek. Alkony, később éj.)

CATULUS
Nézd, Sergiolus, mily serény, ügyes
Ez a piros szalagú gladiátor,
Mernék fogadni, hogy amazt legyőzi.
ÁDÁM
Nem, Herculesre!
CATULUS
           Ah, mit, Herculesre,
Ki hinne még közöttünk istenekben?
Mondd Júliádra, jobban elhiszem.
ÁDÁM
Legyen.
LUCIFER
              Erős alapra esküszöl:
Álistent tévén, álisten helyébe.
De mondd, hogy értsük mégis azt az esküt,
Szépségét értsük-é, szerelmed-é,
Avagy tán éppen hűségét irántad? -
CATULUS
A báj muló, s ha még nem volna is,
Unott lesz holnap, ami elragad ma,
S kevesb kecsű nő csábít tőle el
Az újdonság bűbájos ingerével.
ÁDÁM
Hűségit értém. Vagy ki pazarol
Hölgyére többet nálam?
HIPPIA
                      Óh, bohó!
Hát bírod-é őt vég nélkűl ölelni?
S ha bírnád is, te, aki telhetetlen
Gyönyörre vágysz s haszontalan csapongsz,
Mert a kéjnek csak egy-egy elszakadt
Részét birod egy-egy nőben találni,
Mig a szépség s kéj eszményképe mindig
Elérhetlen varázsként leng előtted,
Hogyan tudod, hogy szintén egy szeszélye,
Egy ábrándkép nem csábitandja-é el?
Egy gladiátor roncsolt izmai - -
ÁDÁM
Igaz, igaz, ne többet, Hippia.
Miért is vonz az a kéj Tantalusként,
Ha Herculesnek ereje hiányzik,
Ha Proteusként nem változhatunk,
S egy megvetett rab, kínos hét után
Oly órát élvez, millyet hasztalan
Ohajt ura. - Vagy a gyönyör csak egy
Ital viz-é hát a meglankadottnak,
S annak halál, ki habjaiba dűl?
LUCIFER
Ah, mily dicső erkölcsi tanfolyam
Szép lányok keblén, fűzéres pohárnál. -
De hát fogadástok? -
ÁDÁM
Ha veszteném,
Úgy Júlia tiéd. -
CATULUS
              S ha nyersz?
ÁDÁM
Lovad
Enyém. -
CATULUS
Négy hétre visszaveheted,
Vagy bétaszítom ángolnás tavamba. -
LUCIFER
Nézd, Júlia, e szép kövér halat:
Egyél, hiszen majd hizlalsz másikat.
ÉVA
S nem dőzsöl-é rút féreg rajtad is?
Örüljön, aki él, vagy hogyha nem
Tud is örülni, legalább kacagjon. (Iszik.)
ÁDÁM (a gladiátorhoz)
Jól tartsd magad, hé! -
CATULUS
Rajta csak, vitézül.
(Catulus gladiátora elesik, s életéért esdve, ujjait fölemeli. Ádám a kegyelmi jelt akarja adni, de Catulus lefogja kezét, s összeszorítva markát, hüvelykét a gladiátor felé tartja.)
Recipe ferrum! - Gyáva korcs. Elég
Rabszolgám van még, nem vagyok fukar.
Ki sajnálná e kis felzaklató
Jelenetet, szép hölgyek, tőletek,
Midőn a csók oly sokkal édesebb,
Forróbb a vágy, ha egy kis vér ömölt.

(A gladiátort ezalatt ellenfele kivégezte.)
ÁDÁM
A ló enyém, jőj Júliám, ölelj meg.
Vigyék ki azt a hullát. - Táncosok!
Csináljatok most már komédiát,
Ebből elég volt mára.

(A hullát kiviszik, az emelvényt táncosok foglalják el.)
CATULUS
Clúvia!
Jőj hát te is, nem nézhetem soká,
Ha más ölelkezik.
LUCIFER
S mi, Hippia,
Követjük-é szintén példájukat?
De nyald meg ajkad, nincs-e rajta méreg,
No úgy, most már mulathatunk, galambom.
ÁDÁM
Mit is dobog szived olyannyira,
Nem nyughatom fölötte, Júlia. (Suttognak.)
LUCIFER
Halld, e bolond még a szívről beszél! -
CATULUS
Ládd, kedves, én nem bántom a tiédet,
Tehetsz vele akármit, csak ne tudjam,
Ha csókod forró s mindig kész nekem.
CLUVIA
Nagylelkü kedves! ím, javadra e bort. (Iszik.)
CATULUS
Jól van, jól, Clúvia, de lágy karod,
Puhácska kebled tőlem el ne vond,
Füzérem is lesiklott, ládd, fejemről. -
(a táncosnőkhöz)
Ah, ez remek fordúlat táncotokban,
Mi buja tűz, kellemmel egyesülve!
CLUVIA
Szemed befogom, ím, ha ott leled
Azt, amiért én is versenyt futok,
S csak egy jó szót sem bírok érdemelni. -
(Luciferre mutatva)
Ezen savanyu arcot nézzed inkább -
Miért is ennek az a szép leány,
Ha már különb hasznát se tudja venni,
Mint hogy szunyadni hagyja, míg maga
Gúnyos mosollyal és hideg szemekkel
Kisér száz édes, bárha dőre dolgot,
Mi a társalgás illatát teszi. -
CATULUS
Valóban, egy ily arc egész körök
Költészetére fagylepelt borít.
Ki ellenáll a perc igézetének,
S nem hagyja lelkét ártól elragadni,
Nem is jó ember, s bár maradna otthon. -
HIPPIA
Valóban szinte félek, hogy szegényben
Már megfogant a fekete halál,
Mely a várost pusztítja. -
ÁDÁM
El vele,
E gyászos képpel. Pajzán dalt nekünk,
Ki tudja a legszebbet köztetek.
HIPPIA (énekel)
Borral, szerelemmel
Eltelni sohsem kell;
Minden pohárnak
Más a zamatja.
S a mámor, az édes mámor,
Mint horpadt sírokat a nap,
Létünk megaranyozza.

Borral, szerelemmel
Eltelni sohsem kell,
Minden leánynak
Más a varázsa.
MIND
S a mámor, az édes mámor,
Mint horpadt sírokat a nap,
Létünk megaranyozza.
CATULUS
Jól van biz az, nos, Clúvia, te mit tudsz?
CLUVIA (énekel)
Bolond világ volt hajdanában:
Lukréciát az özvegy ágyban
Hogy megkereste szép gavallér,
Nem lángol ajka, több kéjt nem kér,
Tárt szűvel nem fut bordélyházba,
Hideg vasat merít magába. -
Örüljünk, okosabb világ van,
Örüljünk, hogy mi élünk abban. -

Bolond világ volt hajdanában:
Brutus nem ült szép villájában,
Kardot fogott s harcolni méne,
Mint hitvány zsoldos, s még mivégre?
A rongyos nép jóléte végett,
S tar földön érte el is vérzett.
MIND
Örüljünk, okosabb világ van,
Örüljünk, hogy mi élünk abban. -
CLUVIA
Bolond világ volt hajdanában,
Rém járt fel a hősek agyában,
Szentnek hivék, mit kacagunk ma,
S egy-két ily őrült, ha akadna,
Cirkuszainkban éppen elkel,
Nekünk látvány, a vadnak étel.
MIND
Örüljünk, okosabb világ van,
Örüljünk, hogy mi élünk abban.
LUCIFER
Ah, Cluvia, leverted Hippiát.
Szeretnék e dalnak költője lenni.
ÁDÁM
S te nem danolsz, mit búsongsz, Júlia?
Körűlünk minden vígad és nevet.
Nem jólesik pihenned keblemen? -
ÉVA
Ah, jól, nagyon. De nézd el, Sergiolus,
A boldogság midőn elkomolyít.
Azt tartom, mely kacag, nem is valódi.
Legédesebb percünkbe is vegyül
Egy cseppje a mondhatlan fájdalomnak,
Talán sejtjük, hogy az ily perc - virág,
S így hervatag.
ÁDÁM
Ah, én is érzek illyest.
ÉVA
S kivált, ha még dalt hallok és zenét,
Nem hallgatom a szűkkorlátu szót,
De a hang árja ringat, mint hajó,
S úgy érzem, mintha álomban feküdném:
A rezge hangon messze múltba szállnék,
Hol napsugáros pálmafák alatt
Ártatlan voltam, játszi, gyermeteg,
Nagy és nemes volt lelkem hívatása.
Bocsáss meg, őrült álomnak varázsa
Mindez. - Csókollak ismét - ébredek.
ÁDÁM
El a zenével, tánccal, émelyít
Ez örökös édesség tengere,
Keserüet kivánna már szivem.
Boromba ürmöt és fulánkot a
Piros ajakra, vészt fejem fölé.
(A táncosok elmennek, jajgatás hallik kívülről.)
Mi jajszó ez, mely úgy velőbe hat?
LUCIFER
Nehány őrültet most feszítenek fel,
Testvériségről, jogrul álmodókat.
CATULUS
Úgy kell nekik, miért nem ültek otthon,
Élvezve és feledve a világot,
Miért vitatták mások dolgait.
LUCIFER
Koldús a dúst testvéreül kivánja,
Cseréld meg őket, és ő von keresztre.
CATULUS
Hagyd hát kacagnunk a nyomort, hatalmat,
Dögvészt, mi a várost tizedeli,
Az isteneknek minden végzetét. (Új jajszó.)
ÁDÁM (magában)
Úgy érzem, mintha álomban feküdném,
A rezge hangon messze múltba szállok,
Hol nagy s nemes volt lelkem hívatása. -
Nem így mondád-e, Júlia?
ÉVA
Igen.

(Ezalatt besötétült. A csarnok előtt temetési menet vonul el tibiákkal, fáklyákkal és jajveszékelő nőkkel. Az egész társaság egy ideig merev hallgatásba süllyed.)
LUCIFER (felkacagva)
Mint látom, itt a jókedv elborult.
Bor nincs-e már, vagy elfogyott az élc,
Hogy a savanyu úr is megsokallja?
Talán bizon valaki fél közöttünk,
Vagy éppen megtért.
ÁDÁM (feléje sújtva poharát)
Vessz, ha azt hiszed.
LUCIFER
No, majd hivok új vendéget közénk.
Talán megifjult kedv is tér be véle.
Hej! hozzátok be, szolgák, ízibe,
Ki fáklyafénnyel erre útazik.
Csak megkináljuk egy pohár itallal. - -
(A halottat nyílt koporsóban behozzák, s az asztalra helyezik. Kísérete a háttérben marad. Lucifer ráköszönt.)
Igyál pajtás, holnap nekem, ma néked!
HIPPIA
Talán inkább csókot kivánsz?
LUCIFER
Öleld meg,
És lopd ki szájából az obulust.
HIPPIA
Ha tégedet csókollak, őt miért ne?
(A halottat megcsókolja. Péter apostol a kíséret közül kilép.)
PÉTER APOSTOL
Megállj, a döghalált szivod magadba.

(Mindnyájan visszaborzadva, helyükön felemelkednek.)
MIND
A döghalál - rettentő - félre innen.
PÉTER APOSTOL
Te nyomorú faj! - gyáva nemzedék,
Míg a szerencse mosolyog feletted,
Mint napsugárban a légy, szemtelen,
Istent, erényt, gúnyolva taposó.
De hogyha a vész ajtódon kopog,
Ha Istennek hatalmas ujja érint,
Gyáván hunyász, rútul kétségb’eső.
Nem érzed-é, hogy az ég büntetése
Nehezkedik rád. Nézz csak, nézz körül,
A város pusztul, durva idegen nép
Tiporja el arany vetésidet,
Szétbomlik a rend, senki sem parancsol
S szót nem fogad. A rablás, gyilkolás
Emelt fővel jár a békés lakok közt,
Utána a halvány gond, rémület
S égből, földről se részvét, sem segély.
Nem bírod, úgy-e, kéjek mámorával
Elandalítni azt a szózatot,
Mely a kebelnek mélyét felveri
S jobb cél felé hiába ösztönöz.
Kielégítést, úgyebár, nem érzesz,
Csak undort ébreszt szűdben a gyönyör,
S aggódva nézsz körűl, ajkad rebeg:
Hiába mind, a régi istenekben
Nincs már hited, kövekké dermedeztek.
(Az istenszobrok szétporlanak.)
Elporlanak, s új istent nem találsz,
Mely a salakból újra fölemelne. -
Nézz csak körül, mi pusztít városodban
Hatalmasabban, mint a döghalál,
Ezren kelnek fel a lágy pamlagokról,
Hogy Thébaisznak puszta téreit
Vad anachorétákkal népesítsék,
Ottan keresve tompult érzetöknek
Mi még izgassa, ami még emelje. -
El fogsz pusztulni, korcsult nemzedék,
E nagy világ most tisztuló szinéről.
HIPPIA (az asztal előtt összeroskadva)
Óh, jaj nekem, mi szörnyű fájdalom,
Hideg veríték, orcusnak tüze -
A dögvész, óh, a dögvész - elveszek.
Nem gyámolít ki sem közűletek,
Kik annyi élvet osztátok velem?
LUCIFER
Ma néked, holnap nékem, édesem. -
HIPPIA
Hát öljetek meg, átkom ver különben.
PÉTER APOSTOL (hozzálépve)
Ne átkozódjál lányom, sőt, bocsáss meg -
Majd gyámolítlak én és a nagy Isten,
A szent szeretet örök Istene.
Emelkedjél fel hozzá, ím, e vízzel
Lelked kitisztul menten a salaktól,
S hozzá siet.
(Megkereszteli az asztalról vett edényből.)
HIPPIA
Atyám - megkönnyülék.
(Meghal.)
CATULUS (indul)
Én még ma Thébaiszba útazom.
Elundorodtam a bünös világtól.
CLUVIA
Megállj, Catulus, én is elkisérlek.
(Kimennek.)
ÁDÁM (elgondolkodva, az előtérre lép, Éva követi.)
S te itt vagy, Júlia, mondd, mit keressz itt,
Hol a halál az örömet kiölte.
ÉVA
S nem ott van-é helyem, ahol te vagy?
Ah, Sergiolus! vajh mi sok nemes
Érzést találtál volna e kebelben,
Hol csak mulékony kéj után kutattál. -
ÁDÁM
És önmagamban is. Mi kár, hogy úgy van!
Elveszni nyomorultan, kisszerűen,
S szenvedni addig. Óh, ha él az Isten,
(Letérdel, s kezét égnek emeli.)
Ha gondja van ránk, és hatalma rajtunk,
Új népet hozzon s új eszmét a világra,
Amazt, a korcsba jobb vért önteni,
Ezt, a nemesbnek hogy köre legyen
Magasra törni. Érzem, elkopott mind,
Mi a miénk volt - s újat létrehozni
Erőnk kevés. Hallgass meg, Istenem.

(Az égen glóriában a kereszt feltűnik. A hegyek megől égő városok pírja látszik. A csúcsokról félvad csapatok szállnak alá. Távolról áhítatos himnusz hallik.)
LUCIFER (magában)
E látvány kissé borzogatja hátam,
De nem emberrel kell-e küzdenem?
Mit én nem bírok, ő teszi helyettem.
Hasonló tréfát már gyakorta láttam.
A glória ha lassan elveszett,
Még megmarad a vérengző kereszt.
PÉTER APOSTOL
Az Úr meghallgatott. - Tekints körül,
Az elkorcsult föld újra kezd születni.
E medvebőrös barbár harcfiak,
Kik üszköt vetnek fényes városokra,
Kiknek lova múlt századok vetését
Tiporja el s istállót elhagyott
Templomfalak közt lél, új vért hozand
Az elsilányult, megfogyott erekbe.
S kik a cirkuszban himnuszt énekelnek,
Mig a bősz tigris keblöket kitépi,
Új eszmét hoznak, a testvériséget,
És az egyénnek felszabadulását,
Melyek meg fogják rázni a világot. -
ÁDÁM
Ah, érzem, érzem, mást is kér a lélek,
Mint dagadó párnákon renyhe kéjek;
A szív vérének lassu elfolyása
Olyan kéj, melynek vajh, mi lenne mása?
PÉTER APOSTOL
Legyen hát célod: Istennek dicsőség,
Magadnak munka. Az egyén szabad
Érvényre hozni mind, mi benne van.
Csak egy parancs kötvén le: szeretet.
ÁDÁM
Fel hát csatázni, fel hát lelkesülni
Az új tanért. Alkotni új világot,
Melynek virága a lovag-erény lesz,
Költészete az oltár oldalán
A felmagasztalt női ideál.
(Péterre támaszkodva, indul.)
LUCIFER
Ah, a lehetlen lelkesít fel, Ádám!
A férfiúhoz méltó ez s dicső ám.
Istennek tetszik, mert az ég felé hajt,
S ördögnek kedves, mert kétségbe ejt majd.
(Utánamegy.)

HETEDIK SZÍN
(Konstantinápolyban. Piac nehány őgyelgő polgárral. - Középen a Pátriárka palotája, jobbra apácazárda, balra liget. Ádám mint Tankréd, erődús férfikorban más lovagokkal, Ázsiából visszatérő keresztes hadak élén, lengő zászlók s dobszó mellett jő, Lucifer mint fegyvernöke. Estve, később éj.)

ELSŐ POLGÁR
Im, itt jön ismét egy barbár csapat.
Fussunk, zárjunk be ajtót és kaput,
Nehogy rabolni jőjön kedvök újra.
MÁSODIK POLGÁR
El hölgyeinkkel; e vad csőcselék
Isméri a szerájok kéjeit.
ELSŐ POLGÁR
És hölgyeink a győzőnek jogát.
ÁDÁM
Megálljatok, mit futtok így előttünk;
Vagy nem látjátok ezt a szent jelet,
Testvérileg mely egy célhoz csatol? -
Hitünk világát vittük Ázsiának,
Szeretetnek tanát, hogy elvadult
Milljói, mellyek közt szent bölcseje
Ringott üdvünknek, érezzék malasztját.
S tiköztetek nem volna szeretet?
ELSŐ POLGÁR
Hallottunk már mi sokszor ily beszédet,
S legott házunkra az üszök repült. (Elszélednek.)
ÁDÁM (a lovagokhoz)
Imé, látjátok, ez átkos gyümölcse,
Ha aljas tervvel annyi martalóc
Kezében a szent zászlót lengeti,
S gyáván hizelgve a népszenvedélynek,
Hivatlanúl tolakszik fel vezérül. -
Lovag barátim! míg a szennytelen
Becsűlet, Isten szent dicsérete,
A nő védelme és a hősiség
Lesz kardjainkon, mink vagyunk hivatva
E ronda démont féken tartani
S vezetni, hogy vágyának ellenére
Nagyot s nemest müveljen szüntelen.
LUCIFER
Szépen szólsz, Tankréd, ámde majd, ha a nép
El nem hiendi többé, hogy vezér vagy - -
ÁDÁM
Hol a szellem van, ott a győzelem.
Lesújtom. -
LUCIFER
      És ha szellem nála is lesz?
Leszállsz-e hozzá?
ÁDÁM
Mért leszállani?
Hát nem nemesb, ha őtet emelem fel. -
Lemondni a küzdés nehéz helyéről
Társak híjában épp olyan kicsínyes,
Mint szűkkeblűség társt be nem fogadni.
Irígyelvén részét a pályabérben. -
LUCIFER
Lám, lám, mivé silányult a nagy eszme,
Melyért a cirkusz vértanúi haltak. -
Ez az egyénnek felszabaditása? - -
Csodálatos fajú testvériség. -
ÁDÁM
Ne gúnyolj. - Óh, ne hidd, hogy a dicső tant
Fel nem fogom. Éltemnek vágya az. -
Tehet, s tegyen, kiben szent szikra van,
Ki felküzd hozzánk, szívesen fogadjuk,
Egy kardcsapás rendünkbe emeli.
De őriznünk kell a rend kincseit
A még forrongó zűrnek ellenében.
Bár jőne már, bár jőne az idő,
Megváltásunk csak akkor fog betelni,
Midőn ledűl a gát, mert tiszta minden. -
De illyen napnak jöttét kétleném,
Ha az, ki a nagy művet inditá,
Nem önmaga lett volna a nagy Isten. - -
Barátim, láttátok, hogyan fogadtak.
Árván a zajgó város népe közt.
Nincs hátra más, mint ott azon ligetben
Táborba szállni, mint azt megszokók
Már a pogány közt. Míg majd jobbra fordul.
Induljatok, követni foglak én is,
Minden lovag felel népségeért.

(A keresztes had tábort üt.)
LUCIFER
Mi kár, hogy szép eszméid újolag
Csak ollyan hírhedett almát teremnek,
Mely künt piros, de béle por.
ÁDÁM
Megállj.
Hát nem hiszesz már semmi nemesebbe’?
LUCIFER
Ha hinnék is, mit ér, fajod ha nem hisz.
Ez a lovagrend, mellyet állitasz
Fárosz gyanánt tenger hullámi közt,
Egykor kialszik, félig összedűl,
S vészesb szirtté lesz a merész utasra,
Mint bármelyik más, mely sosem világlott. -
Minden, mi él és áldást hintve hat,
Idővel meghal, szelleme kiszáll,
A test tuléli ronda dög gyanánt,
Mely gyilkoló miazmákat lehel
Az új világban, mely körűle fejlik. -
Ládd, így maradnak ránk a múlt idők
Nagyságai.
ÁDÁM
Míg rendünk összedűl,
Tán szent tanai a tömegbe hatnak,
És akkor nincs veszély.
LUCIFER
A szent tanok. - -
Ah, épp a szent tan mindig átkotok,
Ha véletlen reá bukkantatok:
Mert addig csűritek, hegyezitek,
Hasogatjátok, élesítitek,
Mig őrültség vagy békó lesz belőle.
Egzakt fogalmat nem bírván az elme,
Ti mégis mindig ezt keresitek
Önátkotokra, büszke emberek.
Vagy nézd e kardot, hajszállal nagyobb,
Kisebb lehet, s lényben nem változott,
Ezt folytathatnók véges-végtelen,
S hol az egzakt pont, mely határt tegyen?
Bár érzésed rögtön reátalál,
A változás nagyban midőn beáll. -
De mit törekszem - fáraszt a beszéd,
Tekints magad csak kissé szerteszét.

(Nehány polgár ismét megjelen.)
ÁDÁM
Barátim! népem fáradt, menhelyet kér.
Tán a kereszténység fővárosában
Nem kér hiába.
HARMADIK POLGÁR
Kérdés, nem vagy-é
Eretnekségben rosszabb a pogánynál.
NEGYEDIK POLGÁR
Mondd, mit hiszesz, a Homousiont,
Vagy Homoiusiont?
ÁDÁM
Ezt nem értem. -
LUCIFER
Ne valld be, ez most itt a fő dolog.
NEGYEDIK POLGÁR
Lám, kétkedik, ez is hamishitű.
TÖBBEN
El tőlük, el, zárkózzunk házainkba. -
Átok reá, ki nékiek fedélt nyújt. (Elszélednek.)

(A pátriárka fejedelmi pompában és kísérettel jő palotájából, egy csapat barát követi láncravert eretnekeket kísérve, végre katonák s nép.)
ÁDÁM
Elámulok! - De mondd, mi fejdelem
Közelg amott, oly dölyfösen, kihívón? -
LUCIFER
A főpap az, apostolok utóda.
ÁDÁM
S e meztelábas ronda csőcselék,
Mely a bilincselt népet kárörömmel,
Hazudt alázat színével kiséri?
LUCIFER
Keresztény-cinikus, barátsereg.
ÁDÁM
Nem láttam illyest ősi hegyeim közt.
LUCIFER
Majd látsz utóbb; a poklosság, tudod,
Lassan terjed. De vigyázz, meg ne sértsd
Ez abszolút erényü s épp azért
Engesztelhetlen népet.
ÁDÁM
Ah, minő
Erény lehetne ily fajnak sajátja.
LUCIFER
Erényök a sanyargás, a lemondás,
Mit mestered kezdett meg a kereszten.
ÁDÁM
Az egy világot válta meg ezáltal,
De e gyávák csak Istent káromolnak,
Mint lázadók, megvetve kegyeit.
Ki szúnyog ellen oly fegyvert ragad,
Mit medve ellen vinni hősiség,
Bolond.
LUCIFER
De hátha ők a szúnyogot
Medvének nézik. - Nincs-e rá joguk?
Nincs-é joguk hős voltuk érzetében
Pokolra űzni minden élvezőt? -
ÁDÁM
Látok, miként Tamás, és nem hiszek. -
Szemébe nézek e káprázatoknak. -
(A pátriárka elé lép.)
Atyám! a szent sír harcosi vagyunk,
S a fáradalmas útból megpihenni
E város népe még be sem fogad. -
Ki oly hatalmas vagy, segíts ügyünkön.
PÁTRIÁRKA
Fiam, csekély dolgokra most nem érek,
Az Isten dícse, a nép üdve hív,
Eretnekek fölött kellvén itélnem,
Kik mérget szórva dudvaként tenyésznek,
S tűzzel-vassal bár irtjuk, szüntelen
Ujúlt erővel küldi a pokol ránk. -
De hogyha a kereszt vitézi vagytok,
Minek kerestek messze szerecsent,
Itt a veszélyesb ellen. Fel tehát,
Fel falvaikra, irtsátok ki őket,
Pusztítsatok nőt, aggot, gyermeket.
ÁDÁM
Az ártatlant, atyám, csak nem kivánod. -
PÁTRIÁRKA
Ártatlan a kigyó is, míg kicsiny,
Vagy hogyha már kihullt méregfoga,
S kiméled-é?
ÁDÁM
Valóban szörnyü bűn
Lehet, mi ily haragra gyújthatá
Egyházát a szeretetnek.
PÁTRIÁRKA
Fiam!
Nem az szeret, ki a testnek hizelg,
De aki a lelket vezérli vissza,
Ha kell, kard élén vagy lángon keresztül
Ahhoz, ki mondá: Nem békét, de harcot
Hozok a földre. - E gonosz hitűek
A szentháromság rejtélyes tanában
A homoiusiont hirdetik,
Mig az egyház a homousiont
Alapítá meg a hit cikkeül.
BARÁTOK
Halál reájuk, már a máglya ég. -
ÁDÁM
Adjátok fel, barátim, azt az i-t,
Szebb áldozat lesz életmegvetéstek
A szent sirért vivandó hős csatában. -
EGY AGG ERETNEK
Sátán, ne kísérts, mink igaz hitünkért
Ott vérezünk, hol Isten rendelé.
EGYIK BARÁT
Hah, szemtelen, igaz hittel dicsekszel?
AZ AGG ERETNEK
Nincs-é velünk a rimini zsinat
S más számtalan?
A BARÁT
Rosz útra tévedett.
De Nicaeában s más igaz hivő
Zsinatban úgye mellettünk itéltek?
AZ AGG ERETNEK
A pártosok. - Mi szemtelen kisérlet
Még versenyezni vélünk. Vagy, felelj,
Hol van csak egy egyházatyátok is,
Mint Árius és a két Euséb? -
A BARÁT
Hát bírtok-é egy Athanásiust?
AZ AGG ERETNEK
Hol vértanúitok?
A BARÁT
Több, mint tinektek.
AZ AGG ERETNEK
Szép vértanúk, kiket káprázatával
Az ördög csalt el, kárhozott halálra. -
Mondom, ti vagytok a nagy Babilon,
Az a kéjhölgy, kiről Szent János írt,
Mely el fog veszni a világ szinéről. -
A BARÁT
A hétfejű sárkány, az Antikrisztus
Vagytok ti, kikről Szent János beszél,
Gazok, csalárdok, ördög cimborái.
AZ AGG ERETNEK
Rablók, kigyók, paráznák, torkosok...
PÁTRIÁRKA
El vélök, el, máris soká időzünk,
Isten dicsére, a máglyára őket!
AZ AGG ERETNEK
Isten dicsére, jól mondád, gonosz,
Isten dicsére hull az áldozat. -
Erősek vagytok, tesztek kény szerint,
De jó-e a tett, ítél majd az ég. -
Számlálva immár bűnóráitok,
Vérünkből új csatárok szűletendnek,
Az eszme él, s a láng, mely fellobog,
Világot késő századokra vet. -
Jerünk, barátim, a dicső halálba. -
AZ ERETNEKEK (karban énekelnek)
Én erős Istenem, én erős Istenem, miért hagytál el
engemet, és miért távoztál el az én megtartásomtól
és az én jajgatásaimnak beszédétől?
Én Istenem, kiáltok mind napestig, de nem
hallgatsz meg, éjjel is nincs nekem veszteglésem.
Te pedig szent vagy - - (XXII. zsolt.)
A BARÁTOK (karban közbevágnak)
Perelj, Uram, az énvelem perlőkkel, és harcolj a
velem harcolókkal.
Ragadj fegyvert és paizst, és kelj fel az én
segítségemre.
És vedd fel dárdádat és rekeszd meg az én
háborgatóim eleinek utát. (XXXV. zsolt.)

(Ezalatt a pátriárka s a menet elvonul. Nehány barát traktátusokkal a keresztesek közé vegyül.)
LUCIFER
Mit állsz oly szótlan, mondd, mit borzadasz?
Tragédiának nézed? nézd legott
Komédiának, s múlattatni fog. -
ÁDÁM
Óh, jaj, ne tréfálj! - hát egy i miatt is
Mehetni illy elszántan a halálba? -
Mi akkor a magasztos, nagyszerű? -
LUCIFER
Az, ami másnak tán kacagtató.
Egy szál választja csak e két fogalmat,
Egy hang a szívben ítél csak közöttük,
S ez a rejtélyes bíró a rokonszenv,
Mely istenít vagy gúnyával megöl. -
ÁDÁM
Mért is tűnt csak szemembe mind e bűn!
E kisszerű harc büszke tudományban,
E gyilkos méreg mesterül kivonva
A legfényesb, legüdítőbb virágból. -
E szép virágot egykor ismerém,
Üldött hitünknek zsendülő korában:
Ki az a bűnös, aki tönkretette?
LUCIFER
A bűnös önmaga a győzelem,
Mely szerteszór, száz érdeket növel.
A vész, mely összehoz, mártírt teremt,
Erőt ád; ott van az eretnekekkel. -
ÁDÁM
Valóban, elhajítnám kardomat,
És visszamennék éjszaki honomba,
Hol még az ős erdők árnyékiban
A férfibecs, a tiszta egyszerűség
Dacol e síma kornak mérgivel,
Ha titkos szó nem súgná szüntelen,
Hogy e kort nékem kell újjáteremtni.
LUCIFER
Hiú törekvés. Mert egyént sosem
Hozandsz érvényre a kor ellenében:
A kor folyam, mely visz vagy elmerít,
Uszója, nem vezére, az egyén. -
Kiket nagyoknak mond a krónika,
Mindaz, ki hat, megérté századát,
De nem szülé az új fogalmakat.
Nem a kakas szavára kezd viradni,
De a kakas kiált, merthogy virad. -
Amott azok, kik békóban sietnek
Mártírhalálra, gúnytól környezetten,
Látnak csak egy embernyomot előre,
Köztük dereng fel az új gondolat;
S azért meghalnak, mit utódaik
Az utcaléggel gondtalan szivandnak. -
De hagyjuk ezt, nézz kissé táborodba,
Mit járnak ott azon piszkos barátok,
Mi vásárt ütnek, mit szónoklanak,
Őrült taglejtés vad kiséretében. -
Hallgassuk őket.
EGY BARÁT (a tolakodó keresztesek közt)
Bajnokok, vegyétek!
Vegyétek  a vezeklésnek tanát
Kalauzul minden kétségetekben,
Ez megtanít, a gyilkos, a parázna,
A templomrabló, a hamis tanú
Hány évig fog szenvedni a pokolban.
És megtanít, egy évi büntetést
Hogy a gazdag megválthat húsz s nehány,
Mig a szegény három solidival.
S ki már fizetni éppen képtelen,
Nehány ezer korbácsütéssel is. -
Vegyétek e becses könyvet, vegyétek. -
A KERESZTESEK
Ide vele. - Nekünk is, szent atyám! -
ÁDÁM
Hah, rossz árús, és még roszabb vevők.
Vonj kardot, és verd szét e ronda vásárt!
LUCIFER (zavarban)
Bocsáss meg, e barát rég cimborám.
S nem is utálom én az ily világot,
Az Úr dicse ha szinte felkapott is,
Felkaptam én is egyúttal vele.
Csak te maradtál egy kissé alant.

(Éva mint Izóra s Heléne, annak komornája sikoltva rohannak Ádámhoz, nehány keresztestől üldözve, kik azonban ízibe elosonnak.)
ÉVA (összerogyva)
Ments meg te, bajnok.
ÁDÁM (felkarolva)
Eszmélj, óh, nemes hölgy,
Itt biztosan vagy. Vesd fel szép szemed.
Minő igéző! - Vajh mi érheté?
HELÉNE
Élvezni voltunk a természetet
Kertünk árnyékos sűrüségi közt,
Gondatlan ülve az üde gyepen,
A csattogányt hallgattuk és kisértük;
Midőn csillogni látunk két szemet
Vad szenvedéllyel a bokor megől.
Ijedve kezdünk futni, míg utánunk
Lihegve és döbörgve négy keresztes
Majd-majd beért, midőn hozzád jutánk.
ÁDÁM
Nem is tudom, kivánjam-é, hogy ébredj;
Hát hogyha elhagysz, álomkép gyanánt?
Hogy is lehet test így átszellemülve,
Ilyen nemes és illy imádatos -
LUCIFER
Átszellemült test! - Óh, a sors valóban
Nem büntethetné jobban a szerelmest
Őrültségéért, mint beteljesítvén
Mindazt, amit csak kedvesére halmoz. -
ÁDÁM
Úgy rémlik, egykor már ismertelek,
Hogy együtt álltunk Isten zsámolyánál.
LUCIFER
Mindenre kérlek, azt sose feledd,
Szerelmed amilyen mulattató
Kettesben, olly izetlen harmadiknak.
ÁDÁM
Felnéz - mosolyg, óh, hála néked, ég!
ÉVA
Lovag, megmentél, hogy köszönjem azt meg?
ÁDÁM
Nem gazdag díj-e a szó ajkadon?
LUCIFER (Helénéhez)
Elég sovány díj, s illyet sem nyerek? -
HELÉNE
S mi hálával tartoznám én neked?
LUCIFER
Hát azt hiszed, hogy a nemes lovag
Megmente téged is? Minő hiúság.
Ha a lovag megmenti a kisasszonyt,
Komornáját a fegyvernök bizonnyal.
HELÉNE
S mit nyertem volna. Vagy hálás leszek,
És ott vagyok, mintha elér a vész:
Vagy háladatlan, így is kárhozott. -
Pedig nem volt rút a négy üldöző.
ÁDÁM
Óh, hölgy, hová vezesselek, parancsolj.
ÉVA
Előttünk áll a zárda ajtaja.
ÁDÁM
A zárda, mondod? Óh, de ajtaja
Nem zárja tőlem a reményt el, úgy-e?
Adj nékem egy jelt, tűznöm e kereszthez,
Hogy míg amaz tisztemben küzdni hív,
Legszebb álmomnak hozza vissza képét,
S ne únjak várni hosszu éveken,
Melyek végéről pályabérem int. -
ÉVA
Im, e szalag. -
ÁDÁM
Ez éjsötét szalag? -
Óh, hölgy! reményt, reményt, ne bánatot.
ÉVA
Enyém ez a jel, mást nem adhatok.
A zárdafal közt nem tenyész remény.
ÁDÁM
De szerelem sem. És ahol te vagy,
Hogyan ne volna szerelem, leány!
Mezed mutatja, nem vagy még apáca.
ÉVA
Ne is gyötörj tovább kérdéseiddel,
Pedig gyötörsz, ha búdat nőni látom. -
LUCIFER
És el fog zárni e fal téged is?
HELÉNE
El ám, de kulcsa nincs tengerbe vetve.
LUCIFER
Nagy kár - beh szép elégiát faragnék
E bús esetről. -
HELÉNE
Csalfa, menj előlem!
LUCIFER
S miért? hát nem nagy eszme az, midőn
Tengerfenékre szállok kulcsodért?
HELÉNE
Ah, ezt nem is kivánom.
LUCIFER
Már megyek. -
A mélynek szörnye fen reám agyart.
HELÉNE
Jöjj vissza, jöjj, megöl a félelem -
Inkább a kulcs majd ablakomba’ lesz. -
ÁDÁM
Hadd tudjam hát neved meg legalább,
Imámba, tudjam meg, hogy mit csatoljak,
Áldást kérvén rád, hogyha végzeted
Gyászát megosztni már nem engeded.
ÉVA
Nevem Izóra. S a tiéd, lovag?
Imádság jobban illet zárdaszűzet.
ÁDÁM
Tankréd vagyok.
ÉVA
       Tankréd, Isten veled.
ÁDÁM
Izóra, óh, ne hagyj el ily sietve,
Megátkozom különben a nevet,
Melyet bucsúzva mondottál először, -
Rövid volt e perc, még álomnak is,
Hogy folytatom, ha ily rejtély maradsz,
S nem bírom sorsod drága fonalával
Kihímzeni? -
ÉVA
Halljad hát sorsomat.
Atyám is a szent sír vitéze volt.
Midőn egy éjt meglepte a vad ellen,
Üvöltve, tűzzel-vassal, táborát.
Menekvéséhez már nem volt remény,
És szent fogadást tőn Szűz Máriának,
Hogy engemet, ki még gyermek valék,
Ha visszatérhet, néki felajánl.
Ő visszatért, én szent ostyát vevék
Ez ígéretre.
ÁDÁM
Óh, te szent anya!
Te testesített tiszta szeretet,
Nem fordulál-e el megbántva ily
Szentségtelen igérettől, minő
Erényeidre nyom bűnbélyeget,
Átokká téve az égnek malasztját. - -
HELÉNE
S te nem kivánod tudni sorsomat?
LUCIFER
Azt már tudom: szerettél, megcsalódtál,
Szerettél újra, s akkor már te csaltál.
Ismét szerettél - hősödet meguntad;
S üres szived most új lakóra vár. -
HELÉNE
Ez különös! Az ördög van veled tán?
De oly szerénynek mégse hittelek,
Hogy szívemet üresnek hidd jelenleg.
LUCIFER (Ádámhoz)
Uram, siess. Te nem bírsz elbucsúzni,
S én nem birom gátolni győzedelmem.
ÁDÁM
Izóra! minden szód fulánk szivemben.
Egy csókkal mérgét, óh, hölgy, édesítsd meg.
ÉVA
Lovag, mit kívánsz - hallád eskümet.
ÁDÁM
De az nincs tiltva tán, hogy én szeresselek.
ÉVA
Te boldog vagy, de hogy feledlek én?
Tankréd, megyek már, vagy kifogy erőm.
Isten veled - meglátlak ott az égben.
ÁDÁM
Isten veled. - E nap emléke vélem. -

(Éva a zárdába lép.)
HELÉNE (félre)
Ah, gyáva te - hát mindent én tegyek? (fent)
Ablakba’ lesz majd, nem tengerben a kulcs.
(Évát követi.)
ÁDÁM (feleszmélve)
Most hát jerünk.
LUCIFER
Már késő - vége van. -
Ládd, illyen őrült fajzat a tiéd,
Majd állati vágyának eszközéül
Tekinti a nőt, és durvult kezekkel
Letörli a költészet hímporát
Arcárul, önmagát rabolva meg
Szerelme legkecsesb virágitól;
Majd istenűl oltárra helyezi,
És vérzik érte és küzd hasztalan,
Míg terméketlen hervad csókja el. -
Mért nem tekinti és becsűli nőül,
Nőhívatása megjelölt körében.

(Ezalatt egészen besötétült, a hold felkél. Izóra és Heléne az ablakon.)
ÉVA
Mi vágyva néze rám, mint reszketett,
Ah, e hős férfi reszketett előttem,
De nőerényem és a hit parancsol -
Itt szenvedek ki, mint szent áldozat.
HELÉNE
Csodálatos, minő őrült nemünk!
Ha az előitélettel szakít,
Vadállatul rohan a kéj után,
A méltóságot arcáról letépi
És megvetetten sárban ténfereg.
Ha nem szakít, önárnyától remeg,
Fonnyadni hagyja meddő bájait,
Mástól s magától elrabolva a kéjt. -
Miért nem jár középen. Vagy mit árt
Egy kis kaland, egy kis gyöngéd viszony
Illemmel olykor, meg nem foghatom.
Hiszen a nő se szellem csak merőben.
ÉVA
Heléne, nézz ki, itten áll-e még?
Hogyan ment volna ollyan könnyen el.
Csak egyszer halljam még meg szózatát.
ÁDÁM (Luciferhez)
Tekints körül, nem áll-e ablakánál,
Nem küldne-é egy pillantást utánam?
Csak egyszer lássam még sugár alakját -
Izóra! óh, ne bánd, hogy itt vagyok még.
ÉVA
Mindkettőnkért jobb lenne itt nem állnod.
Az elszakadt szív könnyen összeforr,
S megint csak fáj, ha újra elszakasztjuk. -
ÁDÁM
Nem félsz-e így a csendes éjbe nézni,
Mely, mint nagy szív, szerelemtől dobog.
Szeretni hol csak nékünk nem szabad?
Nem félsz-e, hogy varázsa elragad? - -
ÉVA
Él bennem is mindez, mint tünde álom,
Mely tán az égből kísért e világra;
A lég hullámin szép dal árjadoz,
Mosolygni látok nemtők ezreit
Testvéri csókkal minden lomb mögül,
De hozzánk többé, Tankréd, nem beszélnek. -
ÁDÁM
S miért, miért! e rossz fal gátol-é? -
Ki annyi sarcot vívtam a pogánytól,
Nem bírom-é áthágni ezt a sáncot? -
LUCIFER
Nem ám, mert védi a kor szelleme,
Erősebb, mint te.
ÁDÁM
Hah, ki mondja azt!

(A háttérben egy máglya világa gyúl ki.)
AZ ERETNEKEK (karban távolról)
Mentsd meg az én lelkemet a fegyvertől és
az én egyetlen egyemet az ebnek kezéből.
Szabadíts meg engemet az oroszlánnak
szájából és az unicornisoknak szarvaik ellen
hallgass meg engemet.
Hirdetem a te nevedet az én atyámfiainak;
a gyülekezetek közepette dicsérlek tégedet.
ÉVA
Irgalmazz, Isten, bűnös lelkeiknek! -
ÁDÁM (visszaborzadva)
Mi rettentő dal.
LUCIFER
        Nászénektek az.
ÁDÁM
Mindegy, legyen, én meg nem rettenek.
Dacolni érted mindennel fogok.
A BARÁTOK (karban távolról)
- - öltöztessenek fel gyalázatossággal és
szidalommal, kik felfuvalkodnak ellenem.
Vigadjanak és örüljenek, kik akarják az én
igazságomat; és mondják azt mindenkor: Magasz-
taltassék az Úr, ki akar békességet az ő szolgájának.

(A fentebbi karének kezdetével Ádám, ki a zárda ajtajához lépett volt, ismét megállt, a tornyon egy kuvik kiált, a légben boszorkányok szállnak, s az ajtó előtt egy csontváz kél a földből, s fenyegetve áll Ádám előtt.)
ÉVA (az ablakot becsapva)
Isten segíts!
A CSONTVÁZ
El e szentelt küszöbről.
ÁDÁM
Ki vagy te, rém!
A CSONTVÁZ
   Én az vagyok, ki ott lesz
Minden csókodban, minden ölelésben. -
BOSZORKÁNYOK (kacagva)
Édes vetés, fanyar gyümölcs,
Galambfival kigyókat költs.
Izóra, hívunk!
ÁDÁM
Millyen alakok!
Ti változátok-é el, vagy magam?
Ismertelek, midőn mosolygtatok.
Mi itt valóság és mi itten álom?
Varázsotokra ellankad karom. -
LUCIFER
Véletlenül mi kedves társaságba
Juték. Mi régtől várom e szerencsét,
Ez illedelmes szép boszorkahad,
Mely a mezetlen nimfát mindazáltal
Orcátlanságban messze túlhaladja,
Ez a vén bajtárs, a rémes halál,
Mely torzképezve a rideg erényt,
Megútáltatja azt a föld fiával.
Mind üdvözöllek. Kár, hogy rá nem érek
Közöttetek az éjet elfecsegni. -
(A jelenések eltűnnek.)
Tankréd, fel, Tankréd! kedvesed becsapta
Az ablakot; mit állunk itt az éjben?
A szél hideg, köszvény leszen jutalmad.
Heléne meg mindjárt jő, s mit teszek?
Szerelmeskedni nem fog tán az ördög,
Nevetségessé lenne mindörökre,
S akkor hatalmát elvinné maga. -
Csodálatos, az ember hő kebellel
Eseng epedve szerelem után,
S csak kínt arat. Az ördög jégkebellel
Alig bír tőle szabadulni jókor.
ÁDÁM
Vezess, vezess új létre, Lucifer!
Csatára szálltam szent eszmék után,
S találtam átkot hitvány felfogásban,
Isten dicsére embert áldozának,
S az ember korcs volt, eszmémet betöltni.
Nemesbbé vágytam tenni élveink,
S bűn bélyegét süték az élvezetre,
Lovagerényt állíték, s ez döfött
Szivembe tőrt. El innét, új világba,
Eléggé megmutattam, hogy mit érek,
Ki vívni tudtam és lemondni tudtam,
Szégyen ne’kűl elhagyhatom helyem. -
Ne lelkesítsen többé semmi is,
Mozogjon a világ, amint akar,
Kerekeit többé nem ígazítom,
Egykedvüen nézvén botlásait.
Kifáradtam - pihenni akarok. -
LUCIFER
Pihenj tehát. De én alig hiszem,
Hogy szellemed, e nyugtalan erő,
Pihenni hagyjon. Ádám, jőj utánam.

NYOLCADIK SZÍN
(Prágában. A császári palota kertje. Jobbra lugos, balra csillagász-torony, előtte tágas erkély Kepler íróasztalával, székkel, csillagász-eszközökkel. Lucifer mint Kepler famulusa az erkélyen. A kertben udvaroncok s hölgyek csoportokban sétálnak, közöttük Éva is mint Borbála, Kepler neje. - Rudolf császár Ádámmal mint Keplerrel beszédbe mélyedve áll. A háttérben egy eretnek máglyája ég. Estve, később éj. Két udvaronc az előtéren elmenve.)

ELSŐ UDVARONC
Ki az megint, ki ottan fűtözik,
Eretnek vagy boszorkány?
MÁSODIK UDVARONC
Nem tudom.
Nincs már divatban, hogy még érdekeljen,
Csak söpredék gyül a máglyák köré.
S nem őrjöng az sem már öröm miatt,
Csak hallgatag néz és morog magában.
ELSŐ UDVARONC
Az én időmben ünnep volt az illyes,
Ott volt az udvar, a nemes világ.
Ah, így fajulnak el a jó idők. - (Elhaladnak.)
LUCIFER
Ily hűvös estve e tűz jólesik,
Bizon-bizon már jó régen melenget.
De félek, hogy kialszik nemsokára.
Nem férfias határzattól eloltva,
Nem új nézetnek engedvén helyet,
De e közömbös korban nem leend,
Ki új hasábot vetne a parázsra,
S én fázhatom. - Minden nagy gondolatnak,
Hiába, ily kicsínyes a bukása. - - (El a toronyba.)
(Rudolf és Ádám az előtérre lépve.)
RUDOLF
Állítsd fel, Kepler, horoszkópomat,
Rosz álmam volt az éjjel, rettegek,
Mi konjunktúrákban van csillagom.
Baljóslatú jel tűnt fel udvarában
Már múltkor is, ott a kigyó fejénél.
ÁDÁM
Meglesz, uram, amint parancsolod.
RUDOLF
Ha majd e klimaktérikus napok
Elmúltak, a nagy műt is újrakezdjük,
Mely a minap sikertelen maradt.
Átnéztem újra Hermes Trismagistust,
Synesiust, Albertust, Paracelsust,
Salamon kulcsát és más műveket,
Mig rátaláltam az ejtett hibára.
Amint izzasztók a vénhedt királyt,
Feltűnt a holló s a veres oroszlány,
Utánuk a kettes merkur kifejlett
A két planéta egyesült hatásán,
S leszállt az ércek bölcseletsava.
De elhibáztuk a nedves tüzet,
Száraz vizet, s azért nem létesült
A szent menyegző, a dicső eredmény,
Mely ifjuságot önt az agg erébe,
Nemességet visz át a szürke ércbe.
ÁDÁM
Értem, felséges úr.
RUDOLF
Egy szóra még.
Rossz hír kering az udvarban felőled,
Hogy új tanoknak híveül szegődtél,
Rostálod a szentegyház téteit;
Sőt most, midőn anyád mint rút boszorkány
Legsúlyosb vád alatt börtönben ül,
Méltó gyanúba jössz te is, midőn
Olyan nyakasan s ernyedetlenül
Igyekszel őt kiszabadítani.
ÁDÁM
Felséges úr! hiszen fia vagyok.
RUDOLF
A szentegyház, fiam, igazb anyád.
Hagyd a világot, jól van az, miként van,
Ne kívánd kontárul javítani. -
Nem halmozálak-é kegyekkel el,
Atyád, tudod jól, korcsmáros vala
S nemességed kétség fölül helyeztem,
Pedig bizony elég bajomba telt.
Fölemelélek trónomhoz, s csak így
Jutál Müller Borbála szép kezéhez.
Azért, ismétlem, légy, fiam, vigyázó. (El.)

(Ádám gondolatokba merülve erkélyének lépcsőinél megáll. Két udvaronc az előtérbe érve.)
HARMADIK UDVARONC
Nézd, mint mereng ismét a csillagász.
NEGYEDIK UDVARONC
A féltés bántja szüntelen szegényt,
Hiába, nem tud új körébe szokni,
Kirí belőle mindig a paraszt.
HARMADIK UDVARONC
Nem fogja fel, hogy az igaz lovag,
Bár istenség gyanánt imádja a nőt,
Vérét odadni volna érte kész,
Ha rágalom érintené erényét; -
Ő hódolásban mellékcélt gyanít.
ÉVA  (Más csoporttal a két udvaronchoz csatlakozik, s nevetve legyezőjével a második udvaronc vállára ver.)
Ah, menj, lovag - az istenért, kegyelmezz,
Tréfáidon halálra kell nevetnem. -
Nézd, itt e két úr mily szörnyű komoly. -
Talán megszállott már titeket is
Az újitásnak átkos szelleme?
Úgy el szememből! Nem szenvedhetem
E fajt, mely olly epés, bús felfogással
Megírigyelte ezt a csillogó
Nyugodt világot tőlünk s újat eszmél.
HARMADIK UDVARONC
Minket nem illet e vád, drága hölgy,
Ki vágyna illyen körben változásra.
ELSŐ UDVARONC
De, hogyha nem csalódom, ottan áll
Egy férfi, arcán e sötét jelek.
ÉVA
Férjem szegény? - az istenért, urak,
Kiméljétek meg őt az ily gyanútól
Előttem, kit hozzá szent kötelék
Csatol. - Hisz ő beteg - nagyon beteg.
MÁSODIK UDVARONC
Betegje tán e súgárzó szemeknek?
HARMADIK UDVARONC
Valóban, amit senki nem merészel,
Ő sértne-é meg féltékeny gyanúval? -
Óh, bár lehetne lovagod gyanánt
Szemébe kesztyűt dobnom a merésznek.
(Ezalatt Ádámhoz érnek.)
Ah, mester! épp jó, hogy találkozunk,
Jószágaimra kívánnék utazni,
Időjóslást szeretnék!
ELSŐ UDVARONC
Én pedig
Fiamnak vágynám csillagát kitudni.
Éjfél után, múlt éjjel jött világra.
ÁDÁM
Reggel mindkettő készen vár, urak.
NEGYEDIK UDVARONC
A társaság oszol, menjünk mi is.
HARMADIK UDVARONC
Lépcsője itt van - jó éjt, asszonyom.
(súgva)
Egy óra múlva.
ÉVA
(súgva)         Jobbra, a lugosban.
(fent) Jó éjt, urak. - Jőj, kedves Jánosom.

(Mind elmennek. Ádám és Éva az erkélyre. Ádám zsöllyeszékbe dűl. Éva előtte áll. Mindinkább besötétedik.)
ÉVA
János, nekem szükségem volna pénzre.
ÁDÁM
Egy fillérem sincs, mind elhordtad immár.
ÉVA
Örök szükséget tűrjek-é tehát?
Az udvarhölgyek pávaként ragyognak,
Szintúgy szégyellek köztük megjelenni.
Valóban, hogyha egy-egy udvaronc
Felém hajolva, mosolyogva mond,
Hogy a királyné köztük én vagyok,
Szégyenkezem miattad, aki a
Királynét így állítod udvarába.
ÁDÁM
Nem fáradok-e éjet és napot,
Elárulom tudásomat miattad,
Megfertőzöm, midőn haszontalan
Időjóslást, horoszkópot csinálok,
Eltitkolom, mit lelkem felfogott,
És hirdetem, mit jól tudok, hamis.
Pirulnom kell, mert rosszabbá levék,
Mint a szibillák, kik hivének abban,
Amit jósoltak, míg én nem hiszek.
De megteszem, hogy leljem kedvedet.
Hová teszem, mit bűndijul kapok?
Hisz nékem nem kell semmi a világon,
Csak az éj és tündöklő csillaga,
Csak a szférák titkos harmóniája
Tiéd a többi. - Ámde ládd, ha a
Császár pénztára többnyire üres
Sok kérelemre rendetlen fizetnek.
Tiéd lesz most is, mit reggel kapok,
S te hálátlan vagy, ládd, ez fáj nekem.
ÉVA (sírva)
Szememre hányod, hogy mit áldozasz,
S nem áldozék-e én is eleget,
Miattad? én, nemes háznak leánya,
Midőn kétséges rangodhoz csatoltam
Jövőmet, és nem általam jutál-e
Jobb társaságba? Hálátlan, tagadd el. -
ÁDÁM
Kétséges rang-e hát szellem, tudás?
Homályos származás-e a sugár,
Amelly az égből homlokomra szállt?
Hol van nemesség, más ezen kivül?
Amit ti úgy neveztek, porlatag
Hanyatló báb, mit lelke elhagyott,
De az enyém örökifjú, erős. -
Óh, nő, ha te meg bírnál érteni,
Ha volna lelked oly rokon velem,
Minőnek első csókodnál hivém,
Te büszke lennél bennem, s nem keresnéd
Kivűl a boldogságot körömön,
Nem hordanál mindent, mi benned édes,
Világ elé s mindent, mi keserű,
Nem tartanál fel házi tűzhelyednek. -
Óh, nő, mi végtelen szerettelek.
Szeretlek most is, ah, de keserűen
Fulánkos a méz, mely szivembe szállt.
Fáj látnom, mily nemessé lenne szűd,
Ha nő lehetnél; a sors semmivé tett,
Mely a nőt báb-istenként tartja még,
Mint istenűl tartotta a lovagkor,
De akkor hittek benne, nagy idő volt,
Most senki sem hisz, törpe az idő,
S a báb-istenség csak vétket takar. -
Elválnék tőled, szívemet kitépném,
Ha fájna is, tán nyúgodtabb lehetnék,
S te is nélkűlem boldogabb lehetnél;
De ott van újra a már meglevő rend:
Az a tekintély - egyházunk szava;
S együtt kell tűrnünk, míg a sír felold.
(Fejét kezébe hajtja, Éva meghatva simogatja.)
ÉVA
No, Jánosom, oly gyászosan ne vedd,
Ha mondok is egyet-mást néha-néha,
Nem akarálak búba ejteni.
De ládd, az udvar oly csodálatos,
És hölgyei oly büszkék, gúnyosak,
Mit kezdjek én dacolni ellenök?
Nincs már közöttünk, úgyebár, harag,
Jó éjt - reggelre ne feledd a pénzt.
(Lemegy a lépcsőn a kertbe.)
ÁDÁM
Minő csodás kevercse rossz s nemesnek
A nő, méregből s mézből összeszűrve.
Mégis miért vonz? mert a jó sajátja,
Míg bűne a koré, mely szülte őt.
Hej, famulus!

(Lucifer jő lámpával, s az asztalra teszi.)
LUCIFER
Parancsolsz, mesterem?
ÁDÁM
Időjóslatra és nativitásra
Vagyon szükségem, készíts íziben.
LUCIFER
Természetes, csillámlót, fényeset;
Ki venne pénzeért rideg valót.
ÁDÁM
De ne olyant, mely szinte képtelen.
LUCIFER
Olyat nem is bírnék tán feltalálni,
Min megbotránkoznának a szülők,
Nem messiás-é minden újszülött,
Fénylő csillag, mely feltűnt a családnak,
S csak későbben fejlik szokott pimasszá. (Ír.)

(Éva ezalatt a lugoshoz ért, a harmadik udvaronc elébe lép.)
HARMADIK UDVARONC
Mi rég epesztesz itten, óh, kegyetlen.
ÉVA
Talán neked nagy már az áldozat
Az éj hüvös szelét kiállani,
Mig én egy jó, nemes férjet csalok meg,
Az ég átkát, világ itéletét
Vonom magamra éretted, lovag?
[HARMADIK] UDVARONC
Ah, az ég átka, a világitélet
Nem hat titkába e sötét lugosnak.
ÁDÁM (merengve)
Kivántam kort, mely nem küzd semmiért,
Hol a társas rend megszokott nyomát,
E megszentelt előitéletet
Nem bántja senki, hol nyugodhatom,
És egykedvű mosollyal hagyhatom
Hegedni hosszu harcaim sebét. -
Megjött a kor, s mit ér, ha e kebelben
A lélek él - e kínos szent örökség,
Mit az egekből nyert a dőre ember -,
Mely tenni vágyik, mely nem hágy nyugodni,
S csatára kél a renyhe élvezettel. -
Hej, famulus! hozz bort, úgy reszketek,
Fagyos világ ez, kell, hogy feltüzeljem.
E törpe korban így kell lelkesülni
És elszakadni mocskoló porától. -
(Lucifer bort hoz, Ádám a szín végéig iddogál.)
Óh, tárd ki, tárd ki, végtelen nagy ég,
Rejtélyes és szent könyvedet előttem;
Törvényidet ha már-már ellesém,
Felejtem a kort és mindent körűlem.
Te örökös vagy, míg az mind mulandó,
Te felmagasztalsz, míg amaz lesújt. -
[HARMADIK] UDVARONC
Borbála, óh, ha az enyém lehetnél!
Ha Isten elszólítná férjedet,
Hogy az eget jobban fel bírja fogni,
Miért éltében mindig fáradott.
ÉVA
Hallgass, lovag, úgy sajnálnám szegényt,
Hogy könnyeim közt csók nem jutna néked.
[HARMADIK] UDVARONC
Te tréfát űzesz.
ÉVA
      Sőt, valót beszélek.
[HARMADIK] UDVARONC
Ki érti ezt a rejtélyes kedélyt?
Borbála! hisz te így nem is szeretsz.
Vagy mondd, ha volnék számüzött, szegény,
Mit volnál képes tenni hívedért? -
ÉVA
Valóban, azt mostan nem tudhatom.
ÁDÁM
Óh, jő-e kor, mely e rideg közönyt
Leolvasztandja, s mely új tetterővel
Szemébe néz az elavult lomoknak,
Biróúl lép fel, büntet és emel,
(Felkél, és tántorogva az erkély szélére lép.)
Nem retten vissza a nagy eszközöktől,
Nem fél a rejtett szót kimondani,
Mely majd hatalmas görgeteg gyanánt
Haladni fog a végzetes uton,
S lezúzza tán azt is, ki őt kimondta.
(A Marseillaise dallama hallik.)
Óh, hallom, hallom a jövő dalát,
Megleltem a szót, azt a nagy talizmánt,
Mely a vén földet ifjuvá teszi:

KILENCEDIK SZÍN
(A nézőhely hirtelen Párizs Greve-piacává változik. Az erkély egy guillotine-emelvénnyé, az íróasztal nyaktilóvá, mely mellett Lucifer mint bakó áll. Ádám mint Danton az emelvény széléről zajgó néptömegnek szónokol. - Dobszó mellett igen rongyos újonchad jelenik meg, és az állványnál sorakozik. Fényes nap.)

ÁDÁM (folytatva)
Egyenlőség, testvériség, szabadság! -
NÉPTÖMEG
Halál reá, ki el nem ismeri!
ÁDÁM
Azt mondom én is. - Két szó menti meg
A mindenünnen megtámadt nagy eszmét,
A jók számára mondjuk egyikét:
,,Veszélyben a hon” és ők ébredeznek.
A másikát a bűnre mennydörögjük,
E szó: ,,reszkessetek!” - s megsemmisülnek. -
Felkeltek a királyok ellenünk,
S eléjök dobtuk fejdelmünk fejét,
Felkeltek a papok, s villámukat
Kicsavarók kezökből, visszatéve
Trónjára az észt, e rég üldözöttet.
De a másik szózat sem hangzik el,
Mit a jobbakhoz intézett honunk.
Tizenegy hadsereg küzd a határon,
S mi hő ifjúság tódul szüntelen
Az elhullott hősök helyét kitöltni.
Ki mondja, hogy vérengző őrület
A nemzetet meg fogja tizedelni?
Ha forr az érc, a rossz salak kihull,
De a nemesb rész tisztán megmarad.
És hogyha mindjárt vérengzők vagyunk is,
Tekintsenek bár szörnyeteg gyanánt,
Nem gondolok nevemmel, légyen átkos,
Csak a haza legyen nagy és szabad. -
ÚJONCOK
Fegyvert nekünk, csak fegyvert és vezért!
ÁDÁM
Helyes, helyes! Ti csak fegyvert kivántok,
Míg annyi tárgyban szenvedtek hiányt,
Ruhátok foszlik, lábatok mezetlen,
Hanem szuronnyal mind kiszerzitek,
Mert győzni fogtok. A nép győzhetetlen.
Most hulla vére egy tábornokunknak,
Ki katonáink élén meg hagyá
Magát veretni.
NÉPTÖMEG
Óh, az áruló! -
ÁDÁM
Helyesen mondod. Nincs más kincse a
Népnek, mint a vér, mellyet oly pazar
Nagylelküséggel áldoz a hazának. -
S ki egy népnek szent kincsével parancsol,
Nem bírván meghódítni a világot,
Az áruló. -

(Az újoncok közül egy tiszt kilép.)
A TISZT
Tégy engemet helyébe,
Polgár, s letörlöm a gyalázatot.
ÁDÁM
Dicséretes, barátom, önbizalmad,
De biztosítást, hogy szavadnak állsz,
Előbb a harcok színhelyén szerezz.
A TISZT
A biztosíték lelkemben lakik,
Aztán imé! van nékem is fejem,
Mely többet ér tán, mint az a lehullott.
ÁDÁM
S ki a kezes, hogy elhozod, ha kérem.
A TISZT
S kell-é kezes jobb, mint magam vagyok,
Ki életem nem nézem semmibe?
ÁDÁM
Az ifjuság nem úgy gondolkodik.
A TISZT
Polgár, még egyszer felszólítalak. -
ÁDÁM
Türelem még, a cél el nem marad.
A TISZT
Nem bízol bennem, látom, hát tanulj
Felőlem jobban vélekedni, polgár. -
(Főbe lövi magát.)
ÁDÁM
Kár érte, egy ellenséges golyót
Megérdemelt. Vigyétek el, barátim. -
Viszontlátásig, győzelem után.
(Az újonchad elléptet.)
Óh, bár oszthatnám én is sorsotok. -
De nékem harc jutott csak, nem dicsőség,
Nem ellenség, mely által esni is dísz,
De mely rejtekből orvul leskedik
Fondorlatával rám s a szent hazára. -
NÉPTÖMEG
Mutasd meg ujjal, és halál reá!
ÁDÁM
Akit mutatni bírok, az meg is halt.
NÉPTÖMEG
Hát a gyanúsak? - Hisz aki gyanús,
Már bűnös is, megbélyegezte a
Népérzület, ez a nem tévedő jós. -
Halál, halál az arisztokratákra! -
Jerünk, jerünk a börtönüregekbe,
Tegyünk törvényt, a nép törvénye szent.

(A néptömeg indul a börtönökbe.)
ÁDÁM
Nem ott van a vész, a retesz erős,
A bűzhödt lég, mely elmét, izmot öl,
Szövetségestek úgyis, hagyjuk őket.
Az árulás emelt fővel kacag,
S tőrt élesít a Konvent padjain.
NÉPTÖMEG
Fel a Konventre hát, nincs még eléggé
Átválogatva. - A Konventre később,
Gyakorlatúl előbb a börtönökbe. -
Addig szedd össze minden áruló
Nevét, Danton.

(A néptömeg fenyegetve el. Ezalatt néhány sans-culotte egy ifjú márkit és Évát mint ennek testvérét hurcolja az állvány elé.)
EGY SANS-CULOTTE
         Imé, itten hozunk
Ismét két ifju arisztokratát,
E büszke arc, finom fehér ruha
Világosan mutatja bűnöket!
ÁDÁM
Milyen nemes pár. Jőjetek fel, ifjak.
A SANS-CULOTTE
Mi meg jerünk bajtársaink után,
Hol munka vár ránk, s vész az árulókra.

(A sans-culotte-ok elmennek a többi néppel, az ifjak az állványra lépnek. Az állvány körül csak néhány őr marad.)
ÁDÁM
Nem értem, mily rokonszenv vonz felétek,
De önveszélyemmel megmentelek.
A MÁRKI
Nem, Danton, hogyha bűnösök vagyunk,
Elárulod a hont, ha el nem ítélsz;
Ha nem vagyunk, nem kell hiú kegyelmed.
ÁDÁM
Ki vagy te, hogy Dantonnal így beszélsz? -
A MÁRKI
Márki vagyok. -
ÁDÁM
         Megállj - vagy nem tudod,
Hogy ,,polgáron” kivül nincs cím egyéb?
A MÁRKI
Nem hallottam, hogy eltörlé királyom
A címeket.
ÁDÁM
Szerencsétlen, ne folytasd,
E guillotine is szinte hallgatózik. -
Lépj sergeinkbe, s pályád nyitva áll.
A MÁRKI
Nincs engedélyem, polgár, a királytól,
Hogy idegen seregbe léphetek.
ÁDÁM
Úgy meg fogsz halni.
A MÁRKI
Eggyel több leend
Családomból, ki meghalt a királyért.
ÁDÁM
Miért rohansz ily vakmerőn halálba?
A MÁRKI
S azt véled-é, hogy e nemes előjog
Csak titeket illet, népemberek? -
ÁDÁM
Dacolsz velem, jó, hát én is fogok.
Ki lesz erősb? megmentlek ellenedre,
S e jellemért egy higgadtabb jövő,
Melyben kihamvadt a pártszenvedély,
Hálát fog adni nékem. - Nemzetőrök!
Lakomra véle. Ti feleltek érte.

(Nehány fegyveres nemzetőr a márkit elkíséri.)
ÉVA
Bátyám, erős légy!
A MÁRKI
Húgom, óvjon Isten. - (El.)
ÉVA
Itt is van egy fő, nem roszabb Rolandnál.
ÁDÁM
Ne ily kemény szót e gyöngéd ajakról.
ÉVA
A vérpadon gyöngédebb szó nem illik.
ÁDÁM
Az én világom e szörnyű emelvény.
Midőn ráléptél, véled egy darab
Menyország szállt le, s szentélyébe zár.
ÉVA
Az áldozatra szentelt állatot
Sem gúnyolák útjában a papok.
ÁDÁM
Az áldozat, hidd el, magam vagyok.
S ha írigyelve nézik is hatalmam,
Örömtelen, megvetve életet
Meg a halált, nézem királyi székem,
Melyről mellőlem hullnak el naponkint,
S várom, mikor jő már reám a sor. -
E vér közt úgy gyötör az egyedüllét,
A sejtelem, mi jó lehet szeretni. -
Óh, nő, csak egy napig tanítanál
Ez égi tudományra - második nap
Nyugodtan hajtnám bárd alá fejem. -
ÉVA
S e rémvilágban még szeretni vágysz,
Nem rettent-é a lelkiösmeret? -
ÁDÁM
A lelkiösmeret a közvilág
Előjoga; kit a végzés vezet,
Az rá nem ér körültekinteni. -
Hol hallád a viharról, hogy megállt,
Ha gyönge rózsa hajlong útain? -
S aztán ki lenne vakmerő eléggé,
Itélni a közélet emberéről?
Ki látja a szálat, mely színpadán
Egy Catilínát, egy Brutust vezet?
Vagy azt hiszik, kiről a hír beszél,
Megszűnt egyúttal ember lenni, és
Oly földfeletti lénnyé változott,
Kit a lenézett apró száz viszony,
Mindennapos gond mitsem érdekel. -
Óh, jaj, ne hidd - a trónon is ver a szív,
S Caesarnak, hogyha volt szerelmese,
Ez őt talán csupán úgy ismeré,
Mint jó fiút, s nem volt sejtelme sem,
Hogy retteg tőle s megrendűl a föld. -
S ha így van ez, mondd, mondd, mért nem szeretnél?
Nem nő vagy-é, s én nemde férfiú?
Mondják, hogy a szív gyűlöl vagy szeret,
Amint magával hozza e világra:
Én érzem, e szív hogy rokon tiéddel,
S te ezt a szót, hölgy, meg nem értenéd? -
ÉVA
S ha meg? Mi haszna. Más Isten vezet,
Mint akit én szivemben hordozok.
Nem érthetjük meg így egymást soha. -
ÁDÁM
Hagyd el tehát avult eszményidet,
Mit áldozol száműzött isteneknek?
A nőt ugyis oly oltár illeti
Csupán, mely mindig ifju - és ez a szív.
ÉVA
Az elhagyott oltárnak is lehet
Mártírja. Óh, Danton, magasztosabb
Kegyelettel megóvni a romot,
Mint üdvözölni a felkelt hatalmat;
S e hívatás nőt legjobban megillet.
ÁDÁM
Nem látott ember még érzelgeni,
S ha látna most, ellenség, jóbarát,
Hogy az, kit a sors korbácsolt tova,
Vihar gyanánt tisztítni a világot,
Mostan megáll a vérpadon, szeretni
Egy kisleánynál, és köny ég szemében:
Megjóslaná, hogy Danton elbukik,
Kacagna, és nem félne senki többé. -
S mégis könyörgök egy reménysugárt. -
ÉVA
Ha síron túl kibékélt szellemed
Levetkezi a kor véres porát,
Talán -
ÁDÁM
Ne mondd, ne mondd, leány, tovább,
Én azt a túlvilágot nem hiszem,
Reménytelen csatázok végzetemmel. -

(A néptömeg véres fegyverekkel, lándzsákon nehány véres főt hurcolva, vadul visszatér. Nehánya az állványra hat.)
NÉPTÖMEG
Igazságot tevénk. - Mi büszke faj volt.
EGY SANS-CULOTTE (gyűrűt adva Dantonnak)
Imé, e gyűrü a hon zsámolyára.
Kezembe nyomta az egyik cudar,
Midőn nyakának tartám késemet.
Azt tartja e faj, hogy rablók vagyunk. -
Hát még te élsz? - kövesd testvéridet. -
(Évát leszúrja, ki az állvány hátrészén lebukik.)
ÁDÁM (szemét elfödve)
Jaj, vége hát. - Óh, sors, ki bír veled?
NÉPTÖMEG
Most a Konventbe. Polgártárs, vezess. -
Kiszedted-é az árulók nevét? -

(A nép letakarodik az állványról. Éva mint rongyos, felgerjedt pórnő kibontakozik a sokaságból, és egyik kezében tőrrel, másikban egy véres fejjel Dantonhoz rohan.)
ÉVA
Danton! tekints ez összeesküvőre,
Téged kivánt megölni, én ölém meg.
ÁDÁM
Ha e helyet jobban megállta volna,
Roszul tevél; ha nem, tetted helyes. -
ÉVA
Tettem helyes, s jutalmamat kivánom:
Tölts vélem egy éjet, nagy férfiú.
ÁDÁM
Minő rokonszenv kelhet ily kebelben?
Mi gyöngéd érzés a nőtigrisé?
ÉVA
Valóban, polgár, úgy látszik, te is
Kékvér arisztokrataul szegődtél,
Vagy hagymázban szólsz ily regényesen. -
Te férfi vagy, én ifju s nő vagyok,
Bámúlatom hozzád vezet, nagy ember.
ÁDÁM
(félre)Végigborzongat; elfordul szemem.
Nem bírom e szörnyű káprázatot.
Minő csodás hasonlat! - Aki az
Angyalt ismérte, s látta azután,
Hogy elbukott, az látott tán hasonlót.
Azon vonások, termet és beszéd,
Minden, csak egy kicsinyke semmiség,
Amit leírni sem lehet, hiányzik,
S minő egészen más lön az egész! -
Azt nem bírhattam, védte glóriája,
Ettől pokolnak gőze undorít el. -
ÉVA
Mit is beszélsz magadban?
ÁDÁM
Számolom,
Asszony, hogy nincsen annyi éjszakám,
Ahány árúló van még a hazában.
NÉPTÖMEG
Fel a Konventre, csak nevezd meg őket.

(Ezalatt Robespierre, Saint-Just s más konvent-tagok új néptömeggel jőnek, s egy rögtönzött emelvényre állnak.)
SAINT-JUST
Hogyan nevezné, ő főcinkosuk. -
(A nép zúg.)
ÁDÁM
Vádolni mersz, Saint-Just, nem ismered,
Minő erős vagyok? -
SAINT-JUST
Voltál előbb,
A népben. Ámde a nép bölcs, megismert,
S a Konvent végzését megszentesíti.
ÁDÁM
Nem ismerek birót magam felett
Mást, mint a nép, s a nép, tudom, barátom.

(Ismét zúgás a nép között.)
SAINT-JUST
Barátod az, ki a hon ellene.
A felséges nép majd itél fölötted,
Előtte vádollak, honáruló:
Csempészetért az állami javakban,
Rokonszenvért az arisztokratákkal,
Vágyódásért a zsarnok úralomra.
ÁDÁM
Saint-Just, vigyázz, lemennydörög szavam.
Vádad hamis. -
ROBESPIERRE
Ne hagyjátok beszélni,
Tudjátok, nyelve síma, mint kigyó.
Fogjátok el, szabadságunk nevében. -
NÉPTÖMEG
Ne halljuk őt, ne halljuk, vesszen el.

(Körülveszik s elfogják.)
ÁDÁM
Ne halljatok hát, ámde én se halljam
A hitvány vádat. Nem győzzük meg egymást
Beszéddel. Sőt tettel sem győztetek le.
Robespierre, megelőztél csupán,
Ez az egész, ne kérkedjél vele.
Magam teszem le a fegyvert - elég volt. -
De ím, ezennel felszólítalak,
Hogy három hó alatt kövess ez úton. -
Bakó, ügyes légy - órjást vesztesz el.
(Fejét a nyaktiló alá hajtja.)

TIZEDIK SZÍN
(Az egész hirtelen olyanná változik vissza, mint a nyolcadik színben volt. Ádám ismét mint Kepler, íróasztalára hajtott fővel látszik, Lucifer mint famulus mellette áll s vállára üt. A reg szürkül.)

LUCIFER
Ezúttal a nyakazás elmarad. -
ÁDÁM (felemelkedve)
Óh, hol vagyok, hol vannak álmaim?
LUCIFER
Elszálltak a mámorral, mesterem.
ÁDÁM
E hitvány korban, megvénült kebelnek
Csak a mámor teremt-e hát nagyot?
Mi nagyszerű kép tárult fel szememnek!
Vak, aki Isten szikráját nem érti,
Ha vérrel és sárral volt is befenve.
Mi óriás volt bűne és erénye,
És mind a kettő mily bámúlatos.
Mert az erő nyomá rá bélyegét. -
Óh, mért ébredtem? hogy körültekintve,
Jobban megértsem e kor törpeségét,
Mosolygó arc alá rejtett bünével,
S a megszokás hazug erényivel. -
LUCIFER
Ismérem én az ily lehangolást,
Mely a mámornak reggelén köszön be.
ÉVA (a lugosból kilépve)
El tőlem, el - nem csalt tehát gyanúm,
Fel mersz szólítni férjem gyilkosául.
Ily ocsmány tettre képesnek hiszed,
Kit szíved ideáljaul hazudsz.
AZ UDVARONC
Az istenért, nyugodtan, kedvesem,
Ha észrevesznek, még botrányt okozsz.
ÁDÁM
S az a két nő is álom volt-e csak?
De mit beszélek, egy nő, két alakban,
Változva sorsom zajgó végzetével,
Mint a hab, mely most fénylik, most sötét.
ÉVA
Ah, úgy, a botrány nálad fődolog,
Mit érdekelne a bűn, rejtekében,
Te megrovást nem szenvedő lovag! -
Óh, jaj, ti addig gúnyoljátok a nőt,
Míg szűz erénye ősi hagyományát
Előitéletként ledobja, s akkor
Kicsínyelő mosollyal nézitek
Önbűnötöknek aljas eszközéül. -
El tőlem, el, ne lássalak ezentúl.
AZ UDVARONC
Ez ismét túlzás. Gúnytárgyul leszünk
Ily ünnepélyes színben nézve e
Hétköznapos ügyet. - Mi látjuk egymást
Ezentúl is, mosolygva és enyelgve,
S arról, mi történt, szót sem ejtve többé.
Jó reggelt, asszonyom. - (El.)
ÉVA
A nyomorult! -
Im, itt vagyok, bünömmel s könnyeimmel. (El.)
ÁDÁM
Tehát csak álom volt, és vége van.
De nem mindennek. Az eszmék erősbek
A rossz anyagnál. Ezt ledöntheti
Erőszak, az örökre élni fog.
S fejlődni látom szent eszméimet,
Tisztulva mindig, méltóságosan,
Míg, lassan bár, betöltik a világot.
LUCIFER
A nap halad, mester, vár a tanóra,
Az ifjuság már nyugtalan gyülekszik,
Bölcsességedből elleshetni egy szót.

(A csillagász-toronyra alkalmazott csengetőn csenget.)
ÁDÁM
Ne gúnyolj, óh, ne gúnyolj a tudással,
Pirulnom kell, ha dicsérnek ezért.
LUCIFER
Nem oktatsz-é oly sok jeles fiút?
ÁDÁM
Nem oktatom, csak idomítom őket,
Szavak szerint, miket nem értenek,
De értelmök sincs, ezt vagy azt csinálni.
Az oktalan bámúl, és azt hiszi,
E szép szavakkal szellemet idézünk,
Pedig fogás csak az egész, takarni
A szemfényvesztés mesterségeit.

(Egy tanítvány gyors léptekkel jő s az erkélyre megy.)
TANÍTVÁNY
Kegyes voltál magadhoz hívni, mester,
Igérvén, hogy tudvágyamat betöltöd,
S mélyebben engedsz a dolgokba néznem,
Mint másra célszerűnek tartod azt.
ÁDÁM
Igaz, igaz, szorgalmad oly kitűnő,
Hogy ez előnyre méltán tart jogot.
TANÍTVÁNY
Im, itt vagyok, lelkem vágytól remeg,
Belátni a természet műhelyébe.
Felfogni mindent és élvezni jobban,
Uralkodván felsőbbség érzetével
Anyag- s szellemvilágban egyaránt.
ÁDÁM
Sokat kivánsz. Paránya a világnak,
Hogy lássad át a nagyszerű egészet? -
Uralmat kérsz, élvet kérsz és tudást.
Ha súlyától nem dűlne össze kebled,
S mindezt elérnéd, Istenné leendnél. -
Kevesbet óhajts, s tán elérheted.
TANÍTVÁNY
Bármely titkát fejtsd hát meg a tudásnak,
Nagy férfiú, én csak nyerek vele,
Mert érezem, semmit fel nem fogok.
ÁDÁM
Jól van tehát, látom, te érdemes vagy,
S a legrejtettebb szentélyig beviszlek,
Lásd a valót, mint én látom magam.
De nem les-é avatlan hallgató, mert
Az az igazság rettentő, halálos,
Ha nép közé megy a mai világban.
Majd jő idő, óh, bár itt lenne már,
Midőn utcákon fogják azt beszélni,
De akkor a nép sem lesz kiskorú. -
Most adj kezet, hogy el nem árulod,
Amit megértesz. - Így - halljad tehát. -
TANÍTVÁNY
Mint reszketek vágytól és félelemtől -
ÁDÁM
Mit is mondtál előbb, fiam, nekem?
TANÍTVÁNY
Hogy lényegében semmit nem fogok fel.
ÁDÁM (vigyázattal)
No, látod, én sem - s hidd el, senki más.
A bölcselet csupán költészete
Azoknak, mikről még nincsen fogalmunk. -
S egyéb tanok közt ez legjámborabb még.
Mert csak magában múlat csendesen,
Agyrémekkel hímzett világa közt.
De számtalan egyéb oly társa van,
Mely fontos arccal rajzol a porondban,
Egyik vonalt örvénynek mondogatja,
Szentélynek a kört, hogy már-már kacagsz
A vígjátékon, amidőn belátod,
Mi rettentő komoly csiny az egész.
Mert míg szorult kebellel és remegve
Kerűli minden a porrajzokat,
Itt-ott kelepce áll, s a vakmerőt,
Ki általlépi, véresen megejti.
Ily dőreség áll, látod, szüntelen
Utunkba, szentséges kegyeletül
Védő a már megalakult hatalmat. -
TANÍTVÁNY
Ah, értlek, értlek, s így lesz-é örökre?
ÁDÁM
Egykor nevetni fognak az egészen.
Az államférfit, kit nagynak neveztünk,
Az ortodoxot, akit bámulánk -
Komédiásnak nézi az utókor,
Ha a valódi nagyság lép helyébe,
Az egyszerű és a természetes,
Mely ott ugrat csupán, ahol gödör van,
Ottan hagy útat, ahol nyílt a tér.
S a tant, mely most őrültséghez vezet
Szövevényes voltával, akkoron
Bár nem tanulja senki, minden érti.
TANÍTVÁNY
Ez a nyelv hát az a megérthető,
Melyen beszéltek az apostolok. -
De hogyha minden más merő lom is,
Ne vedd el a müvészetben hitem.
S azt bétanulni mégiscsak szabály kell.
ÁDÁM
A művészetnek is legfőbb tökélye,
Ha úgy elbú, hogy észre nem veszik.
TANÍTVÁNY
Hát a rideg valónál álljak-é meg?
Eszményesítés ad művünkbe lelket.
ÁDÁM
Igaz, igaz, az önt rá szellemet,
A természettel, mely egyenjogúvá
Teszi s teremtett lénnyé érleli,
Mi anélkül csupán halott csinálmány.
Attól ne tarts, hogy míg eszményesítsz,
Kifogsz az élő nagy természeten.
De a szabályt, a mintát hagyd pihenni.
Kiben erő van és Isten lakik,
Az szónokolni fog, vés vagy dalol,
Ha lelke fáj, szívrázóan zokog,
Mosolyg, ha a kéj mámorát alussza.
S bár új utat tör, bizton célra ér. -
Müvéből fog készítni új szabályt,
Nyűgül talán, de szárnyakul soha
Egy törpe fajnak az absztrakció. -
TANÍTVÁNY
Óh, mit tegyek hát, mester, mondd nekem.
Ki annyi éjt szenteltem a tudásnak,
Csak a butával lettem-é egyenlő,
És mind e munka elveszett hiába? -
ÁDÁM
El nem veszett, mert épp ez ád jogot,
Most már megvetni minden csábjait.
Ki még nem nézett a vésznek szemébe,
Ha hátrál, gyáva. A próbált vitéz
Bátran mellőzi a kötekedőt,
Bátorságához nem férhet gyanú. -
Fogd hát e sárgult pergamenteket,
E fóliánsokat, miken penész ül,
Dobd tűzre mind. Ezek feledtetik
Saját lábunkon a járást velünk,
És megkimélnek a gondolkodástól.
Ezek viszik múlt századok hibáit
Előitéletűl az új világba.
A tűzre vélök! és ki a szabadba.
Miért tanulnád mindig, hogy mi a dal,
Minő az erdő, míg az élet elfoly,
Örömtelen poros szobafalak közt.
Hosszúnak nézed-é az életet,
Hogy sírodig teóriát tanulsz?
Együtt mondunk bucsút az iskolának,
Téged vezessen rózsás ifjuságod
Örömhozó napsúgár- és dalokhoz;
Engem vezess te, kétes szellemőr,
Az új világba, mely fejlődni fog,
Ha egy nagy ember eszméit megérti,
S szabad szót ád a rejlő gondolatnak,
Ledűlt romoknak átkozott porán. -

TIZENEGYEDIK SZÍN
(Londonban. A Tower és a Temze közt vásár. Tarka sokaság hullámzik, zajong. Ádám mint élemedett férfiú Luciferrel a Tower egyik bástyáján áll. Estve felé.)

KAR (a zsibongó sokaság morajából eggyéolvadva, s halk zenétől kísérve)
Zúg az élet tengerárja,
Mindenik hab új világ,
Mit szánod, ha elmerűl ez,
Mit félsz, az ha feljebb hág? -
Majd attól félsz, az egyént hogy
Elnyelendi a tömeg,
Majd, hogy a kiváló egyes
A milljót semmíti meg.
Rettegsz a költészetért ma,
Holnap a tudás miatt,
S szűk rendszernek mértekébe
Zárod a hullámokat,
S bármint küzdesz, bármint fáradsz,
Nem merítsz mást, mint vizet,
A méltóságos tenger zúg,
Zajg tovább is és nevet.
Hagyd zajongni, majd az élet
Korlátozza önmagát.
Nem vesz el harcában semmi,
Mindég új s mindég a régi.
Halld csak igéző dalát.
ÁDÁM
Ez az, ez az, miért mindég epedtem,
Pályám mindeddig tömkeleg vala,
Az élet áll most teljesen előttem,
Mi szép, mi buzdító versenydala.
LUCIFER
Szép a magasból, mint a templomének,
Bármily rekedt hang, jajszó és sohaj
Dallamba olvad össze, míg fölér. -
Így hallja azt az Isten is, azért
Hiszi, hogy jól csinálta e világot.
De odalent másképpen hallanók,
Hol közbeszól a szív verése is.
ÁDÁM
Te, kétkedő gúny, hát nem szebb világ ez,
Mint mindaz, amin eddig átgyötörtél?
Ledűltek a mohos korlátfalak,
Eltűntek a rémes kisértetek,
Miket a múlt megszentelt glóriával
Hagy a jövőre, kínzó átokul.
Szabad versenytér nyílt meg a kebelnek,
Rabszolgákkal gulát ma nem emelnek. -
LUCIFER
Egyiptomban sem hallott volna fel
Ilyen magasra a rabok nyögése,
S mi istenik enélkül művei!
Vagy Athenében nem cselekszik-é
A felséges nép méltón, nagyszerűen,
Feláldozván nagy s kedves emberét,
Mivel a hon forog máskint veszélyben,
Ha ily magasról nézzük, s nem zavarnak
Nőkönnyek és egyéb hitvány fogalmak.
ÁDÁM
Hallgass, hallgass, te, örökös szofista.
LUCIFER
De bárha áll is, a jaj hogy kihalt,
Helyette minden úgy el van lapulva. -
Hol a magas, mi vonz? a mély, mi rettent?
Hol életünknek édes tarkasága?
Többé nem tenger küzdő fényes árja,
Sima mocsár csak, békával tele. -
ÁDÁM
Kárpótol a közjólét érzete.
LUCIFER
Ugy ítélsz, ládd, te is nagy polcodon
Az életről, mely lábadnál mozog,
Mint a múltakról a história.
Nem hallja a jajszót, rekedt beszédet;
Mit feljegyez, a múltnak csak dala.
ÁDÁM
Ah, már a sátán is romantizál,
Vagy doktrinér lesz; vívmány ez s amaz.
LUCIFER (a Towerre mutatván)
Az nem csoda, midőn az ősidők
Kisértetén állunk, egy új világ közt.
ÁDÁM
E korhadt álláspont se kell nekem,
Az új világba elszántan leszállok,
S nem félek, a költészetet, nagy eszmét
Hullámi közt, hogy újra ne találjam. -
Lehet, hogy többé nem nyilatkozik
Eget megrázó ős titáni harcban,
De annál ígézőbb, áldásosabb
Világot alkotand szerény körében.
LUCIFER
Haszontalan aggódás is leendne
Azt féltened. Míg létez az anyag,
Mindaddig áll az én hatalmam is,
Tagadásul, mely véle harcban áll.
S mig emberszív van, míg eszmél az agy,
S fenálló rend a vágynak gátat ír,
Szintén fog élni a szellemvilágban
Tagadásul költészet és nagy eszme.
De mondd, mi alakot vegyünk magunkra,
Midőn leszállunk a zajgó tömegbe,
Mert így csak e helyen birunk megállni,
Hol múlt idők ábrándja leng körül.
ÁDÁM
Akárminőt. Hisz nincsen már kiváló,
Hálá a sorsnak. Hogy tudjuk, mit érez:
Le kell szállnunk a nép nagy rétegéhez.

(Mindketten lemennek a Tower belsejébe, s csakhamar munkásokul öltözve kilépnek annak kapuján, a sokadalomba vegyülvén. - Egy bábjátékos bódéja mellett áll, melyen majom ül veres kabátban, láncon.)
A BÁBJÁTÉKOS
Csak erre, erre, kedves jó urak,
Mindjárt kezdődik az előadás.
Mulatságos komédia nagyon,
Szemlélni, mint szedé rá a kigyó
Az első nőt, ki már kiváncsi volt,
S mint vitte ez csávába akkor is már
A férfiút. - Láthattok fürge majmot,
Mi méltósággal játssza emberét,
Láthattok medvét táncmester gyanánt.
Csak erre, erre, kedves jó urak! -

(Tolongás a bódé körül.)
LUCIFER
Ah, Ádám! itten minket emlegetnek,
Csak szép dolog, kinek olyan szerep
Jutott, hogy még hat ezredév után is
Mulat felette a vig ifjuság. -
ÁDÁM
El az izetlen tréfától. - Tovább.
LUCIFER
Izetlen tréfa? nézd csak, mint mulatnak,
Kik még imént szunnyadtak a padokban,
Hallgatva Népost - e piros fiúk.
S ki mondja meg, kinek van igaza,
Azoknak-é, kik az életbe lépnek
Az ébredő erő önérzetével,
Vagy aki, korhadt aggyal már, kilép. -
Vajon tetszőbb-e egy Shakespeare neked,
Mint nékik e torzképü összevissza?
ÁDÁM
A torz az éppen, mit nem tűrhetek.
LUCIFER
Rajtad tapadt még a görög világból.
Ládd, én fia vagy apja, hogyha tetszik
- Mert szellemek közt ez nem nagy különbség -,
Az új iránynak, a romantikának,
Én éppen a torzban gyönyörködöm.
Az emberarcra egy majomvonás;
A nagyszerű után egy sárdobás;
Ficamlott érzés, tisztes szőrruha;
Kéjhölgytül a szemérem szózata;
Tömjénezése hitványnak, kicsinynek;
Szerelmi élvre átka egy kiéltnek:
Feledtetik, hogy országom veszett,
Mert új alakban újraéledek. -
A BÁBJÁTÉKOS (Ádám vállára ütve)
Mit foglaljátok ezt a jó helyet,
Te, jómadár, csak az mulattat ingyen,
Ki életunt, s felkötteti magát.

(Ádám és Lucifer félreállnak. Egy kisleány ibolyát árulva jő.)
A KISLEÁNY
Kis ibolyák, első követei
A jó tavasznak. Vásároljanak!
E kis virág az árvának kenyért,
És a szegénynek is szép éket ad. -
EGY ANYA (ibolyát vásárolva)
Adj, adj nekem, holt gyermekem kezébe.
EGY LEÁNY (szintén vásárolva)
Sötét hajamnak lesz legszebbik éke.
A KISLEÁNY
Kis ibolyák! - Vegyenek, uraim! (Elhalad.)
EGY ÉKSZERÁRUS (bódéjában)
Hogy e gaz mindig versenyez velünk,
S ki nem bírjuk szorítni a divatból. -
Pedig szép nyakra drága gyöngy való csak,
Melyért az is már, aki fölhozá,
Kétségbeejtő elszántsággal a
Tenger mélyének szörnyeit kisérti. -

(Két polgárlány együtt jő.)
ELSŐ POLGÁRLÁNY
Mi sok szép kelme, mennyi drága ékszer!
MÁSODIK POLGÁRLÁNY
Vásárfiát ha volna, aki venne.
ELSŐ POLGÁRLÁNY
A mái férfi illyesmit csupán
Gyalázatos mellékcélokra tenne.
MÁSODIK POLGÁRLÁNY
Még úgy se, nincs többé ízlése már
Elrontá sok ledér hölgy s káviár.
ELSŐ POLGÁRLÁNY
Azért oly elbizott, hogy nem veszen fel.
MÁSODIK POLGÁRLÁNY
Vagy oly szerény, hogy többé már nem is mer.
(Elhaladnak.)

(Leveles szín alatt italt mérnek, az asztal körül dőzsölő munkások. Hátrább zene és tánc. Katonák, polgárok s mindenféle nép mulat és ácsorog.)
KORCSMÁROS (vendégei közt)
Urak, vigan, a tegnap elveszett,
A holnapot nem érjük el soha,
Isten táplálja a madarakat,
S minden hiúság, mond a Biblia.
LUCIFER
Tetszik nekem e filozófia.
Üljünk le itt e szép árnyas padon,
S nézzük, mi olcsón és mi jól mulat
Savanyu borral s rossz zenével a nép.
ELSŐ MUNKÁS (az asztalnál)
A gépek, mondom, ördög művei:
Szánktól ragadják a kenyeret el.
MÁSODIK MUNKÁS
Csak az ital maradjon, elfeledjük.
ELSŐ MUNKÁS
A dús meg - ördög, vérünk szíja ki.
Most jőne csak! hadd küldeném pokolba.
Több példa kéne, mint a múltkori.
HARMADIK MUNKÁS
Mit nyernél véle. Már ma függni fog.
Sorsunk meg, mint előbb, csak úgy forog.
MÁSODIK MUNKÁS
Bolond beszédek, jőjön hát az a dús,
Nem vétek néki, mellém ültetem,
Lássuk, ki az úr, és ki tud mulatni.
A KORCSMÁROS (Ádámhoz)
Uram, mivel szolgáljak?
ÁDÁM
Semmivel.
A KORCSMÁROS
El hát padomról, semmiháziak.
Azt vélitek tán, a pénzt csak lopom,
Vagy gyermekem s nőm koldusbotra termett.
ÁDÁM (fölkelve)
Így mersz beszélni?
LUCIFER
Hagyd el a pimaszt.
ÁDÁM
Jerünk tehát, mit is nézzük tovább,
Hogyan silányul állattá az ember.
LUCIFER
Ah, íme, itt van, mit régtől kerestem,
Itt vígadunk kedéllyel, fesztelen.
Ez a döbörgés és e vad kacaj,
E bacchanális tűz felgerjedése,
Mely minden arcra rózsa-árt idéz,
Mint dőre képzet a nyomor fölé,
Hát nem dicső ez?
ÁDÁM
Engem undorít.

(Ezalatt a táncolókhoz értek. Két koldus civódva jő.)
ELSŐ KOLDUS
E hely sajátom, itt van engedélyem.
MÁSODIK KOLDUS
Könyörülj rajtam, másként meghalok,
Már két hete, hogy nem dolgozhatom.
ELSŐ KOLDUS
Igaz koldus sem vagy hát eszerint,
Kontár sehonnai, rendőrt hivok. -
(A második koldus elsompolyog. Az első helyet foglal.)
Krisztusnak öt sebére, alamizsnát
A szenvedőnek, édes uraim! -

(Egy katona egy mesterlegény kezéből elveszi táncosnéját.)
KATONA
Paraszt, odébb! - vagy azt hiszed talán,
Hogy még te is valami vagy.
MESTERLEGÉNY
Megérzed,
Ha nem hiszed.
MÁSODIK MESTERLEGÉNY
Ne bántsd. Térj ki előle:
A hatalom s dicsőség mind övé.
ELSŐ MESTERLEGÉNY
No hát, lenézéssel miért tetézi,
Ha már ugyis nadályként szívja vérünk.
EGY KÉJHÖLGY (danolva)
Sárkányoktól is kivívták
Egykoron az aranyalmát -
Almák még most is teremnek,
A sárkányok rég kivesztek:
Bamba, aki nézi, nézi,
És letépni nem merészli. - (Egy ifjúhoz simul.)
LUCIFER (a mulatók nézésébe merülve)
Ez a kacérság tetszik, ládd, nekem,
Mutassa a dús, hogy mi kincse van.
Vasas ládában, mellyen a fukar
Ül, úgy lehet fövény, mint színarany. -
Mi megható féltése e kamasznak!
Hogy őrzi lánya egy tekintetét,
Isméri a jelen percnek becsét,
Bár tudja jól - de hát mi gondja arra -,
Hogy a jövőben másnak dől karára.
ÁDÁM (egyik zenészhez)
Miért bánsz így a művészettel, ember!
Mondd, tetszik-é, amit húzasz, magadnak?
A ZENÉSZ
Dehogy tetszik, dehogy! Sőt végtelen kín
Ezt húzni napról napra, s nézve nézni,
Miként mulatnak kurjongatva rajta.
E vad hang elhat álmaimba is.
De mit tegyek, élnem kell, s nem tudok mást.
LUCIFER (még mindig a szemléletbe merülve)
Ah, illyen gondos filozófiát
Ki tenne fel a röpke ifjuságról. -
E lányka tudja, hogy nem az utolsó,
Melyet most élvez, a perc életében,
S amíg ölelget, új viszonyt keres
Máris szeme. - Ah, drága gyermekek;
Mi örömem telik most bennetek,
Hogy oly mosolygva munkáltok nekem!
Áldásom a bűn és nyomor legyen.
MÁSODIK MESTERLEGÉNY (danolva)
Aki munkás hét után
Tiszta szívvel, dal között
Csókot és bort elköszönt,
Kacagja az ördögöt. -

(Templomi zene nehány végakkordja hallik, Éva mint polgárlány, imakönyvvel s bokrétával kezében anyjával jő a templomból.)
EGY ÁRUS
Csak erre, erre, drága szép kisasszony!
Olcsóbban senki nem szolgálhat önnek.
MÁSIK ÁRUS
Ne higgyen néki, rossz mértéke van,
S árúja régi. - Erre, szép kisasszony!
ÁDÁM
Ah, Lucifer! ládd, ily hitvány helyen
Tartasz le, míg az üdv, megtestesülten,
Majd észrevétlen leng tőlem tova.
LUCIFER
Ilyesmi már éppen nem új dolog. -
ÁDÁM
A templomból jő, óh, mi szép, mi szép!
LUCIFER
Láttatni volt ott, s látni is talán.
ÁDÁM
E gúny hideg, ne érintsd őt vele.
Az ájtatosság ül még ajkain.
LUCIFER
Látom, megtérsz, sőt pietista léssz.
ÁDÁM
Rosz élc, mert keblem bárminő rideg,
Az nékem baj; de a leánykebelben
Kivánom az előitéletet,
E szent poézist, múlt idők zenéjét,
Érintetlen zománcát a virágnak. -
LUCIFER
De mellyik hát, mutasd, az a darab menny -
Mert azt az ördögtől sem várhatod,
Ízlésedet hogy mindig felkutassa,
Elég, ha aztán birtokába juttat.
ÁDÁM
Lehet-e más, mint e hölgy? -
LUCIFER
Így beszél
A zsolna is, ha férget fog magának,
Féltékenyen körülnéz, s azt hiszi,
Hogy a világon ez legjobb falat,
Mig a galamb undorral néz reá.
Az ember is üdvét csak önmaga
Találja fel - sokszor tán éppen ott,
Hol másik társa poklot alkotott.
ÁDÁM
Minő méltóság, millyen szűz-erény;
Megközelítni szinte nem merem.
LUCIFER
Bátran csak, nem vagy a nőknél ujonc,
S ha jól megnézzük, ő is eladó lesz.
ÁDÁM
Hallgass!
LUCIFER
Hisz tán drágább a többinél.

(Egy ifjú ezalatt szerényen Évához lép s egy mézeskalács-szívet nyújt neki.)
AZ IFJÚ
Kisasszony, kérem, e vásárfiát
Fogadja el kezemből szívesen.
ÉVA
Artúr, ön jó, megemlékszik felőlem.
ANYA
Rég nem láttuk már; mért nem látogat meg?

(Halkan beszélgetnek, Ádám izgatottan nézi, míg az ifjú távozik.)
ÁDÁM
Ez éretlen fiú bírná-e hát,
Mit férfiszívem hasztalan ohajt -
Mi meghitten szól véle, mint mosolyg -
Még int utána - óh, mi kín, mi kín! -
Meg kell szólítnom. - (Évához közelít.)
ANYA
Artúr szűlei
Vagyonosak, igaz, de nem tudom,
Mi szemmel nézik a viszonyt veled.
Azért egészen vágytársát se mellőzd,
Ki ma is e csokorral meglepett.
ÁDÁM
Engedjék, hölgyeim, hogy elkisérjem,
Nehogy baj érje e tolakodásban.
ÉVA
Mi szemtelenség!
ANYA
El, tolakodó!
Tán azt hiszi, hogy ollyan e leány,
Kinek akárki mondhat szépeket? -
ÁDÁM
S hát mondhat-é mást? - Sokszor álmodám így
A hölgytökélynek legszebb ideálját.
ANYA
Álmodhatik, amit tetszik magának;
De akinek e lányka báji nyílnak,
Az ily gézenguz ember nem lehet. -

(Ádám zavartan áll, egy cigányasszony Évához lép.)
CIGÁNYASSZONY
Ah, drágalátos hölgy, világ csodája,
Mutassa csak piciny fehér kezét,
Hadd mondjam el, a sors ezer malasztja
Miként himzendi boldog életét. (kezébe nézve)
Szép mátka várja - ah, közel nagyon -,
Szép gyermekek, egészség és vagyon. (Pénzt kap.)
LUCIFER (Ádámra mutatva)
Hugom! társam sorsáról is beszélj. -
CIGÁNYASSZONY
Nem látom tisztán, éhség vagy kötél. -
ÁDÁM (Évához)
Ne útasítson így el ön magától,
Ah, érzem, e szív nékem van teremtve. -
ÉVA
Anyám, ne engedd hát -
ANYA
Rendőrt kiáltok,
Ha nem tágul.
ÉVA
   Ne bántsd - eszére tér tán,
S tulajdonképp nem is tett semmi rosszat.
(Elhaladnak.)
ÁDÁM
Óh, szent költészet, eltünél-e hát
E prózai világból már egészen?
LUCIFER
Dehogy tűnt! hát az a mézeskalács,
Virágcsokor, az a tánc, gallylugos,
Mi volt egyéb? csak oly finnyás ne légy,
És ábrándozni van még tárgy elég.
ÁDÁM
Mit ér, ha a nyervágy, haszonlesés,
Olálkodik köztük, s önzéstelen
Emelkedettség nincsen már sehol.
LUCIFER
Az is akad az iskolás padok közt,
Hol még az élet nem gazdálkodott.
Épp itt jő néhány illyen cimbora. -

(Nehány tanuló jő sétálva.)
ELSŐ TANULÓ
Vigan, fiúk, mögöttünk a penész,
Ma élvezünk valami derekast.
MÁSODIK TANULÓ
Ki a szabadba, a várost utálom,
Korlátolt rendét, e kalmár világot.
HARMADIK TANULÓ
Valakivel próbáljunk összetűzni,
Ez izgató és férfias mulatság.
ELSŐ TANULÓ
Ragadjuk el e zsoldosok öléből
Lánykáikat, s mindjárt lesz háború is;
Aztán szabadba sietünk velök,
Nehány pohár sör és zenére van pénz,
S estélig győzelmünk emlékivel
Piros pofák közt hercegek leszünk.
NEGYEDIK TANULÓ
Dicső, dicső, bosszantni a filisztert.
ELSŐ TANULÓ
Összébbfűzvén frigyünknek láncait -
S mulatni, ahogy most tőlünk telik,
Mig egykor a hazáért lelkesedve,
Nemesebb küzdtért foglal majd erélyünk.
(Elhaladnak.)
ÁDÁM
Kedves látvány ez e lapos világban,
Szebb kor csiráját sejti benne szűm.
LUCIFER
Meglátod, a csira mivé fesel,
Lerázva majd a tantermek porát.
E két gyáros, ki itt felénk közelg,
Ifjonton az volt, mik most e fiúk.

(Két gyáros beszélgetve jő.)
ELSŐ GYÁROS
Hiába, a versenyt nem állhatom,
Mindenki az olcsóbb után eseng,
Árum jóságát kell megvesztegetnem.
MÁSODIK GYÁROS
A munka bérét kell csökkenteni.
ELSŐ GYÁROS
Azt nem lehet, most is lázonganak,
Hogy meg nem bírnak élni, a kutyák,
S van is tán a panaszban egy kicsi,
De hát ki mondja, hogy nősüljenek,
Ki mondja, hogy hat gyermekök legyen.
MÁSODIK GYÁROS
Erősebben kell hát befogni őket,
Dolgozzanak fél éjjel gyárainkban,
Elég pihenni a másik fele,
Kinek álmodni úgysem célszerű. (Elmennek.)
ÁDÁM
El vélek. - Mért is hagytad látnom őket. -
De mondd, hová is lett az a leány? -
Most, Lucifer, mutasd hatalmadat,
Segíts, hogy meghallgasson.
LUCIFER
                                           Lucifer se
Fecsérli erejét ily semmiségre.
ÁDÁM
Mi néked semmi, nékem egy világ.
LUCIFER
Nyerd el tehát. - Csak korlátozni bírd
Érzésidet, hazugságtól ne félj,
Felelj, mint kérdlek, s karjaidba dűl.
(Hangosan, hogy a mögöttük hallgatózó cigányasszony meghallja.)
Most látja már, mylord, mi kellemetlen,
Álarc alatt a nép közé vegyülni,
Mindúntalan új bántalomra botlunk.
Ha sejtené e nép, hogy négy hajónk
Még már ma révbe szálland Indiából,
Másképp fogadna.
ÁDÁM
Az valószínű.
CIGÁNYASSZONY (félre)
E felfödözés szép sommát megér. (Ádámhoz)
Egy szóra kérem - ön elrejtezett,
Én megbüntettem a jövendöléssel,
Mert énelőttem nem létez titok,
Ki a sátánnal régen cimborálok.
LUCIFER (félre)
No, még az kéne csak, te vén szipirtyó.
CIGÁNYASSZONY
Önnek hajói már ma itt leendnek,
De, ami ennél még örvendetesb,
Egy szép leányka epedez önért.
ÁDÁM
S hogy nyerhetem meg?
CIGÁNYASSZONY
                       Hisz már-már öné.
ÁDÁM
Elútasított.
CIGÁNYASSZONY
                   Épp azért öné lesz.
Meglátja, itt lesz ismét nemsokára.
Emlékezzék bár a jósnő szavára. (El.)
ÁDÁM
Lucifer! e banya rajtad kifog.
LUCIFER
El nem vitázom fényes érdemét,
Most ő pótolja az ördög helyét. -

(Egy nyegle, taligán, trombitaszóval, tömegtől környezve megjelen, s a szín közepén megáll.)
A NYEGLE
Félrébb az útból! - tisztelet nekem,
Megőszült tudományban a fejem,
Mig a természet titkos kincseit
Felástam ernyedetlen szorgalommal.
ÁDÁM
Minő csodás bolond ez, Lucifer?
LUCIFER
A tudomány, mely nyegle, hogy megéljen,
Éppen, mint akkor, hogy tudóskodál,
Csakhogy több zaj kell most, mint kelle hajdan.
ÁDÁM
Ilyen mértékben azt sosem tevém.
Gyalázat rá.
LUCIFER
Arról ő nem tehet.
Természete, ha fél, s kerülni vágyik,
Hogy ez ne álljon sírköve felett:
Ex gratia speciali
Mortuus in hospitali.
Ha másokért áldozván éjt, napot,
Jutalmának kéréséhez jutott.
A NYEGLE
Az emberek javára fáradék,
S im, itt van a dicső eredmény:
Ez az edényke élet-elixir,
Melytől megifjul a beteg, vén.
Ezt szedték hajdan a nagy fáraók.
Ez Tankréd bűvös bájitalja;
E szépitőt használta Helene,
Ez Kepler asztrológiája. -
ÁDÁM
Hallod, mit árul? - Míg mi a jövőben
Kerestük a fényt, ő a rég lefolytban.
LUCIFER
Sohase tiszteletes a jelen.
Mint embernagyság a hálószobában.
Nőnk az, tízévi házas állapotban -
Már azt is tudjuk, hogy szeplője hány van.
A NYEGLE
Vegyetek ím, nem bánja meg, ki vesz,
Ily alkalom még nem volt és nem is lesz.
A TÖMEGBŐL
Ide vele. - Nekem bármellyik elkel. -
Ah, mily szerencse. - Millyen drága vétel.
LUCIFER
No, ládd, e nép, mely közt már senki nem hisz,
Ami csodás, hogyan kapkodja mégis. -

(Éva, anyjával visszajő, a cigányasszony suttogva követi.)
ÉVA
Haszontalan beszéd, hisz ismerünk már.
CIGÁNYASSZONY
Ne üdvözüljek, hogyha nem igaz.
Olyan szerelmes önbe az az úr,
Hogy már ma még maîtresse-ének veszi.
Mint hercegasszony, oly szállást lakik,
Színházba, táncra négy lovon robog.
ANYA
Ha jól felvesszük, százszor célszerűbb,
Mint elhervadni fejkötő alatt
Egy szurtos varga bűzös műhelyében.
CIGÁNYASSZONY
Csak nézze ön, ott áll - hogyan keres.
ÉVA
Elég nem szép, hogy még nem láta meg. -
Keze finom, tartása úrias. -
ANYA
Nekem még társa sincsen ellenemre,
Bár orra kissé horgas, lába görbe,
De ollyan tisztes, éltes férfiú. -
Megyek, leányom. Legjobb közbejárás,
Ha magatokra hagylak egy kicsit.
CIGÁNYASSZONY (Ádámhoz)
Lám, itt van a szép; mint eped önért. -
ÁDÁM
Repűlök hozzá. - Óh, mi kéj - mi kéj!
CIGÁNYASSZONY
A közbejárót sem kell elfeledni.
LUCIFER (pénzt ad neki)
Társamtul a pénz, tőlem kézszorítás.
CIGÁNYASSZONY (felsikoltva)
Uh! mily kemény kéz! (El.)
LUCIFER
         Kéjét érzenéd,
Ha az volnál, kit játszol, vén banya! -
ÉVA (Ádámhoz)
Vehetne ön vásárfiát nekem,
E szépitőszer mint kinálkozik -
ÁDÁM
A nőiség varázsa arcodon
A szépitőszer, melynek párja nincs.

(A nyegle ezalatt elvonul.)
ÉVA
Ah, ön nagyon kegyes.
ÁDÁM
Ne szégyeníts meg:
Gyémántot, gyöngyöt fűzök szép nyakadra,
Nem mintha ékesíteni akarnám,
De mert méltóbb helyen már nem ragyoghat.
ÉVA
Amott odább láttam sok ékszerárust,
De nem való az ily szegény leánynak.
ÁDÁM
No, hát nézzük meg.
LUCIFER
Az felesleges.
Kitűnő ékszer van velem esetleg.

(Ékszereket ad át, melyeket Éva nagy örömmel nézeget és próbál.)
ÉVA
Mi szép, mi kedves, mint irígylik ezt majd. -
ÁDÁM
De ezt a szívet - ezt többé ne lássam.
ÉVA
Eldobhatom, ha ellenére van. (Elveti.)
LUCIFER
Helyes, majd én meg rálépek. (Ráhág.)
ÉVA
Mi az:
Sikoltást hallok, vagy csak képzelődöm?

(Ezalatt egy elítéltet hoznak taligán a színen keresztül, nép tolong utána.)
A TÖMEGBŐL
Siessünk. - Mondtam úgy-e, hogy mi gyáva. -
Most is dacos még. - Fel csak, fel, utána!
ÁDÁM
Minő zaj ez, mi hallatlan tolongás?
ÉVA
Akasztanak. Beh jó, hogy itt vagyunk.
Gyerünk mi is, oly izgató e látvány,
S szép alkalom ragyogni ékeimben.
ÁDÁM
Mi bűne a hitványnak?
ÉVA
        Nem tudom.
LUCIFER
Mindegy is az, de majd elmondom én:
Lovel gyárában dolgozott soká.
De az ón méreg, s azt szivá örökké,
Aztán több hétre kórházba kerűlt.
Kedves nejénél a szükség beszólt,
Lovel fia ifjú volt s jószivű,
Meglelték egymást, és mindent feledtek. -
ELSŐ MUNKÁS
Vigan, pajtás! - mártírként vérzel el,
Neved közöttünk fényes név marad.
LUCIFER
A férj kigyógyult, s a nőt nem lelé,
Helye betölt, munkát hiába kért,
Fellázadt keble, fenyegetni mert,
Lovel fia pofonnal válaszolt.
Az átkozottnak kés akadt kezébe -
Most itt viszik - a vén Lovel megőrült. -

(Az utolsó szavaknál Lovel őrült mélasággal jő.)
LOVEL
Hazudsz, hazudsz, én őrült nem vagyok,
Nem értem-é, mit súg fiam sebe?
Vegyed, vegyed végetlen kincsemet,
S tedd, hogy ne értsem. Őrüljek meg inkább.
HARMADIK MUNKÁS
Ne félj, ne félj, meg léssz boszulva egykor.
ELSŐ MUNKÁS
Emelkedjél fel, ők a csúfosak. -

(Az elítélt elhalad kíséretével.)
ÁDÁM
Velőt fagyasztó látvány, mit kisértsz?
Ki mondja itt meg, mellyik bűnösebb,
Avagy csupán a társaság talán -?
Hol ez rohad - buján tenyész a bűn.
LOVEL
A társaság, igen. - Vedd kincsemet,
Csak azt a seb beszédét hadd ne értsem. (El.)
ÉVA
Jerünk, jerünk, mert nem kapunk helyet.
ÁDÁM
Áldlak, sors, hogy biróvá nem tevél.
Mi könnyü törvényt írni pamlagon -
Könnyű itélni a felűletesnek,
És mily nehéz, ki a szivet kutatja,
Méltányolván minden redőzetét.
LUCIFER
Ily elvek mellett pör nem érne véget.
A rosszat, mert rossz, senki nem cselekszi,
Az ördög is jogcímeket idéz,
S magáét véli mindenik erősbnek.
A törvénytúdós széjjelvágja a
Kuszált csomót, minek fonalait
Ezer filantróp szét nem bontaná. -

(Ezalatt a Towerhez érnek, melynek egy fülkéjében szentkép áll.)
ÉVA
Megálljunk csak, barátom, egy kicsinyt,
Hadd tűzöm e szentképhez csokromat. -
LUCIFER (súgva)
Ne hadd, ne hadd, vagy végünk van különben.
ÁDÁM
Ártatlan gyermek - én nem gátolom. -
ÉVA
Megszoktam e képről, még mint gyerek,
Megemlékezni, hogyha elmegyek
Előtte, s most is ollyan jólesik.
Mindjárt meglesz már, s futva pótolandjuk,
Mit elmulasztunk. 
(A virágcsokrot feltűzi a kép mellé, de az hirtelen lehervad, s nyakáról, karjáról az ékszerek gyíkokká változva leperegnek.)
Istenem, mi ez?
LUCIFER
Haszontalan intettelek. -
ÉVA
         Segítség!
ÁDÁM
Nyugodtan, kedves, a nép megfigyel -
Ezerte dúsabb ékszer jő nyakadra.
ÉVA
El tőlem, el! segítség, irgalom!
Szemfényvesztők és egy rút vén boszorkány
Így meggyaláztak egy becsűletes nőt. -

(A nép csoportosulni kezd, a cigányasszony rendőrökkel jő.)
CIGÁNYASSZONY
Hamis pénzt adtak, itt kell lenniök,
Higannyá olvadt markomban.
LUCIFER
Talán
Markodban volt, nem a pénzben, hiba. -
Ádám, el innen, itt nem jó mulatni.

(A Towerbe tűnnek, s míg lent a csoportozás és zavar növekszik, ismét megjelennek a bástya tetején.)
ÁDÁM
Ismét csalódtam, azt hivém, elég
Ledönteni a múltnak rémeit,
S szabad versenyt szerezni az erőknek. -
Kilöktem a gépből egy főcsavart,
Mely összetartá, a kegyeletet,
S pótolni elmulasztám más erősbbel.
Mi verseny ez, hol egyik kardosan
Áll a mezetlen ellennek szemében,
Mi függetlenség, száz hol éhezik,
Ha az egyes jármába nem hajol.
Kutyáknak harca ez egy konc felett.
Én társaságot kívánok helyette,
Mely véd, nem büntet, buzdít, nem riaszt,
Közös erővel összeműködik,
Minőt a tudomány eszmél magának,
És melynek rendén értelem viraszt. -
Ez el fog jőni, érzem jól, tudom,
Vezess, vezess, Lucifer, e világba. - -
LUCIFER
Hiú ember, s mert korlátolt szemed
Zilált csoportot lát csak odalent,
Már azt hiszed, nincs összeműködés,
Nincs rendszer az életnek műhelyében?
Nézz hát egy percre szellemi szemekkel,
És lásd a munkát, mellyet létrehoznak,
Csakhogy nekünk ám, s nem kicsiny magoknak.

(Besötétül. Az egész vásár csoportozattá alakul, mely a szín közepén tátongó síron ás, azt körültáncolja, míg egymás után mind beléje ugornak, részint némán, részint, amint egymás után szólottak.)
KAR
Csak rajta, pengjen a kapa:
Ma kell végezni, holnap késő,
Bár egypár ezredév után
Még mindig nem lesz kész a nagy mű.
Bölcső s koporsó ugyanaz,
Ma végzi, amit holnap kezd el,
Örökké éhes s jóllakott,
Mi már ma bémegy, holnap felkel!
(A lélekharang megcsendül.)
Megcsendült, ím, az estharang,
Bevégezők; el, nyúgalomra,
Kiket a reg új létre költ,
A nagy müvet kezdjék el újra.
A BÁBJÁTÉKOS
Én a komédiát lejátsztam,
Mulattattam, de nem mulattam.
A KORCSMÁROS
Kiitta mindenik borát,
Vendégeim, jó éjszakát!
A KISLEÁNY
Kis ibolyáim mind elkeltek,
Majd újak síromon teremnek.
CIGÁNYASSZONY
Jövőjét vágyta látni minden:
S szemét behúnyja most ijedten.
LOVEL
Kincsem nem nyújta boldogságot:
S most ingyen nyúgalmat találok.
MUNKÁS
A hét letelt, a szombatest itt,
Kinyugszom végre fáradalmit.
TANULÓ
Álmodtam szépet - felzavartak,
Szép álom, jőj, most már folytatlak.
KATONA
Hivém, derék vagyok nagyon,
S egy rossz gödörben megbukom. -
KÉJHÖLGY
A mámor elszállt, a festék lement,
Itt oly hideg van: jobb-e odalent?
AZ ELÍTÉLT
Maradj, bilincs, a hitvány por felett,
Más törvényt sejtek e küszöb megett.
A NYEGLE
Egymást szedtük rá azzal, hogy tudunk:
Most a valónál mind elámulunk.
ÉVA
Mit állsz, tátongó mélység, lábaimnál!
Ne hidd, hogy éjed engem elriaszt:
A por hull csak belé, e föld szülötte,
Én glóriával átallépem azt.
Szerelem, költészet s ifíuság
Nemtője tár utat örök honomba;
E földre csak mosolyom hoz gyönyört,
Ha napsugár gyanánt száll egy-egy arcra.

(Fátyolát, palástját a sírba ejtve, dicsőülten felemelkedik.)
LUCIFER
Isméred-é, Ádám?
ÁDÁM
Ah, Éva, Éva! -

TIZENKETTEDIK SZÍN
(U alakra épült nagyszerű falanszter udvara. A két szárny földszintje nyílt oszlopos csarnokot képez. A jobb oldali csarnokban mozgásban levő kerekes gőzgépek között munkások foglalkoznak. A bal oldaliban a legkülönfélébb természettudományi tárgyak, mechanikai eszközök, csillagászati, kémiai műszerek s egyéb különösségek múzeumában egy tudós működik. Mindnyájan a falanszterhez tartozók - egyenlően vannak öltözve. Ádám és Lucifer az udvar közepén felbukkannak a földből. Nappal.)

ÁDÁM
Mi ország ez, mi nép, melyhez jövénk?
LUCIFER
E régi eszmék többé nincsenek.
Nem kisszerű volt-é a hon fogalma?
Előitélet szülte egykor azt,
Szűkkeblüség, versenygés védte meg.
Most már egész föld a széles haza,
Közcél felé társ már most minden ember,
S a csendesen folyó szép rend fölött
Tisztelve áll őrűl a tudomány.
ÁDÁM
Beteljesült hát lelkem ideálja,
Ez mind derék, ezt így kivántam én is.
Egyet bánok csak: a haza fogalmát,
Megállott volna az tán, úgy hiszem,
Ez új rend közt is. Az emberkebel
Korlátot kíván, fél a végtelentől,
Belterjében veszt, hogyha szétterül;
Ragaszkodik a múlthoz és jövőhöz;
Félek, nem lelkesűl a nagyvilágért,
Mint a szülők sírjáért lelkesült.
Ki a családért vérét ontaná,
Barátjaért legfeljebb könnye van. -
LUCIFER
Eszményedet, mint látom, elveted,
Előbb még, mintsem testesülhetett.
ÁDÁM
Korántse hidd, de kandivá levék:
Mi eszme az, mely a széles világot
Eggyé olvasztja, melly a lelkesűlést,
Az emberszív e szent, örök tüzét,
Mit eddig száz hitványsággal szitott,
S ábrándos harcra zsákmányolt ki csak,
Nemesb célhoz vezérelendi végre. -
De mondd, hol állunk mégis, mily hely ez?
Aztán vezess, hogy lelkem kéjelegjen
A boldogságban, mellyet annyi harcra
Jól érdemelt dijul kapott az ember.
LUCIFER
Sok más hasonló közt ez egy falanszter,
Tanyája az új eszmék emberének. -
ÁDÁM
Jerünk tehát.
LUCIFER
Megállj, ne oly sietve.
Előbb levetjük ezt a régi bőrt.
Ha mint Ádám s Lucifer érkezünk,
Nem hinne bennünk e tudós világ,
S megsemmisülnénk, vagy lombikba zárna.
ÁDÁM
Mily oktalan beszéd ez már megint.
LUCIFER
Már az nincs másképp a szellemvilágban.
ÁDÁM
Tégy hát, amint akarsz, de szaporán.

(Lucifer mindkettőjüket átalakítja a falanszterbeliekhez hasonlóvá.)
LUCIFER
Im, vedd e gúnyát. El hajfürteiddel -
Készen vagyunk. -
ÁDÁM
Szóljunk be e tudóshoz.
LUCIFER
Üdvöz légy, túdós!
TUDÓS
Meg ne háboríts
Nagy művemben, nem érek rá fecsegni.
LUCIFER
Nagyon sajnálom. Mink az ezredik
Falanszterből vagyunk tudósjelöltek,
S ily messze útra nagy hired hozott.
TUDÓS
Dicséretes buzgóság, mondhatom.
De hisz müvem most félben is maradhat,
Csak a meleg ne fogyjon lombikomban,
S akaratomnak enged az anyag. -
LUCIFER
Ah, nem csalódtam, megmaradt tehát
Még benned is, ki a természetet,
Embert leszűrted, mint végső salak,
A nagy hiúság. -
TUDÓS
Most mulathatunk már. -
De mely szakmába tartoztok sajátlag?
ÁDÁM
Mi a tudvágyat szakhoz nem kötők,
Átpillantását vágyjuk az egésznek. -
TUDÓS
Ez helytelen. Kicsinyben rejlik a nagy,
Olyan sok a tárgy, s létünk oly rövid.
ÁDÁM
Igaz. - Tudom jól, hogy kell ollyan is,
Ki homokot hord, vagy követ farag:
Nélkűle nem emelkedik terem.
De ez csak a homályban tévelyeg,
S fogalma sincs arról, miben segít. -
Csak az építész látja az egészet,
S bár megfaragni nem tud egy követ,
A művet ő teremti, mint egy isten. -
Ily épitész nagy a tudásban is.
LUCIFER
S azért jövénk tehozzád, óh, nagy ember.
TUDÓS
Azt jól tevétek, méltányolni tudlak.
A tudománynak gazdag ágai
Egy organizmus sok külön vonása,
Együtt igéző csak.
LUCIFER
                            Szép hölgy gyanánt.
TUDÓS
De mindamellett a vegytan csupán -
LUCIFER
Az a közép, hol élete lakik. -
TUDÓS
                                              Találtad.
LUCIFER
Ezt mondá a matézisről
Előttem már egy matematikus.
TUDÓS
Hiúságból mindenki önmagát
Tekinti látkörében a középnek. -
LUCIFER
Te jól választád kedvenc tárgyadul
A kémiát.
TUDÓS
              Abban nyugodt vagyok. -
De hát nézzük meg a muzeumot.
Páratlan az egész mai világon,
Az ősvilág kihalt állatjai
Valódi példányokban állnak itt,
Mind jól kitömve. - Ezrenként lakoztak
Apáink közt, míg barbárok valának,
Megosztva vélök a világ uralmát. -
Maradt felőlök sok csudás mese,
Például erről, hogy gőzmozdonyul volt.
ÁDÁM
Ez ló, de korcsult fajta, mondhatom,
Más állat volt ám hajdan Al-borak.
TUDÓS
Erről meg azt regélik, hogy barátul
Tartá az ember, ingyen, munka nélkül,
S fel bírta fogni, hű elismeréssel
Lesvén, az ember gondolatjait.
Mi több, mondják, hogy elsajátitá
Bűnét is, a tulajdonnak fogalmát,
S mint őr, od’adta érte életét. -
Ezt úgy beszélem csak, mint írva van,
Nem mintha hinném mind feltétlenül.
Sok őrültség volt a múltban, sok ábránd,
Melyből ránk szintén e mese maradt.
ÁDÁM
Ez a kutya. - Mind áll, mit róla mondasz. -
LUCIFER
Vigyázz, Ádám, elárulod magad. -
TUDÓS
Ez a szegénynek rabszolgája volt.
ÁDÁM
Mint a szegény meg ökre gazdagoknak.
TUDÓS
Ez a puszták királya.
ÁDÁM
Az oroszlány -
Im, itt a tigris, itt a fürge őz,
Mi állat él tehát még a világon?
TUDÓS
Minő kérdés, hát nálatok nem így van?
Él, ami hasznos, és mit ekkorig
A tudomány pótolni nem tudott:
A disznó és a birka, de korántse
Olyan hiányosan már, mint minőnek
A kontár természet megalkotá:
Az élő zsír, ez hús- s gyapjútömeg,
Mely, mint a lombik, céljainkra szolgál.
De úgy látom, hogy ezt mind ösmered,
Lássunk tehát mást. Ím, ásványaink.
Nézzétek, millyen roppant széndarab:
Egész hegyek valának illy anyagból,
Az emberek már készen szedheték
Mit most a légből szűr a tudomány
Nagy fáradsággal. Ezt az ércet itt
Vasnak nevezték, s míg el nem fogyott,
Az alumínért nem kellett kutatni. -
Ez a darabka az arany, nagyon
Nevezetes s nagyon haszontalan.
Mert még midőn az ember, vakhitében,
Imádott felsőbb lényeket magánál,
Felűlállókat még a sorson is:
Ilyennek hitte az aranyat is,
Oltárain jólétet és jogot,
Mindent, mi szent volt, áldozott, hogy egy
Büvös darabját bírja megszerezni,
Melyért cserébe mindent kaphatott -
Csodálatos tény, még kenyeret is.
ÁDÁM
Mást, mást mutass, ezt is mind ösmerem.
TUDÓS
Valóban nagy tudós vagy, idegen.
Lássuk tehát az ős növényzetet.
Im, itt van az utolsó rózsa, mely
Nyílt a világon. Hasztalan virág,
Más százezer testvérrel foglalá el
A legbujább tért a lengő kalásztól;
Nagy gyermekek kedves játékszere.
Sajátságos jelenség az valóban,
Mint kaptak egykor ily játékokon,
Virágot terme még a szellem is:
A költészet s hit ábrándképeit,
S csalóka álmok karján ringatózva
Eltékozolta a legjobb erőt,
Hogy életcélja parlagon maradt.
Itt őrizünk még ritkaság gyanánt
Két ily müvet. Az első költemény;
Iróját akkor, még midőn bünös
Önhittel az egyén érvényt kivánt,
Homérnak hívták. Ábrándos világot
Rajzol le abban, Hádésznek nevezvén.
Rég megcáfoltuk már minden sorát.
A másik Tacitus Agricolája,
Nevetséges s mégis sajnálatos
Fogalmak képe a barbár világból.
ÁDÁM
Hát fennmaradt még e nehány levél
A nagy napokból, mint végrendelet,
S nem bírja mégis lángra gyújtani
A korcs utódot, tettre ingerelvén,
Mely mesterkélt világtokat ledönti?
TUDÓS
Helyes megjegyzés, átláttuk mi ezt,
A méreg, mellyet rejt, nagyon veszélyes,
Azért nem is szabad olvasni másnak,
Csak aki hatvan évet meghaladt,
S a tudománynak szentelé magát.
ÁDÁM
De hát a dajka tündér daljai,
Ezek nem oltnak-é a gyönge szívbe
Sejtelmeket?
TUDÓS
                     Igen bizon, s azért
Dajkáink a magasb egyenletekről,
A mértanról beszélnek gyermekinknek. -
ÁDÁM (félre)
Ah, gyilkosok, nem féltek-é egész
S legszebb korától a szűt megrabolni!
TUDÓS
Menjünk tovább. - Im, itt e műszerek,
Műtárgyak mily csodás alakzatúak,
Ez álgyu; rajta rejtélyes fölírás:
Ultima ratio regum. - Hogyan
Használtatott, ki tudja? - Im, e kard,
Kizárólag csak embergyilkoló szer -
És nem volt bűnös, aki ezzel ölt.
E kép szabad kézzel készült egészen,
Fél emberéltet vett talán igénybe,
És tárgya, nézd, csak hóbortos mese.
Ma a nap végzi e munkát helyettünk,
S mig az csalárdul ídealizált,
Ez mély hüséggel szolgál céljainknak.
ÁDÁM
(félre) De a müvészet, a szellem maradt el -
TUDÓS
E százszerű tárgy, millyen cifra mind,
Mi gyermekes. A serlegen virág,
A széktámlán ábrándos arabeszk,
Emberkezek pazarlott műve mind.
S üdítőbb-é a víz azon pohárból,
Kényelmesb-é e széken az ülés?
Most gépeink teszik mindezt helyettünk,
Legcélszerűbb, legegyszerűbb alakban,
És a tökélyről az kezeskedik,
Hogy a munkás, ki ma csavart csinál,
Végső napjáig amellett marad.
ÁDÁM
Azért nincs élet, nincs egyéniség,
Mely mesterén túl járna, semmi műben. -
Hol leljen tért erő és gondolat,
Bebizonyítni égi származását?
Ha küzdni vágyik és körültekint
Ezen szabályos, e rendes világban,
Még a veszély gyönyörét sem leli,
Nem lel csak egy vérengező vadat se.
Csalódtam hát a tudományban is:
Unalmas gyermekiskolát lelek
A boldogság helyén, mit tőle vártam.
TUDÓS
Nincs-é behozva a testvériség?
Hol szenved ember anyagi hiányt?
Valóban, illy eszmék megérdemelnék
A megfenyítést.
ÁDÁM
Mondd, mi hát az eszme,
Mely egy ily népbe egységet lehel,
Mely, mint közös cél, lelkesítni tud?
TUDÓS
Ez eszme nálunk a megélhetés.
Midőn az ember földén megjelent,
Jól béruházott éléskamra volt az:
Csak a kezét kellett kinyújtani,
Hogy készen szedje mindazt, ami kell.
Költött tehát meggondolatlanul,
Mint a sajtféreg, s édes mámorában
Ráért regényes hipotézisekben
Keresni ingert és költészetet.
De már nekünk, a legvégső falatnál,
Fukarkodnunk kell, általlátva rég,
Hogy elfogy a sajt, és éhen veszünk.
Négy ezredév után a nap kihűl,
Növényeket nem szül többé a föld;
Ez a négy ezredév hát a mienk,
Hogy a napot pótolni megtanuljuk.
Elég idő tudásunknak, hiszem.
Fűtőszerűl a víz ajánlkozik,
Ez oxidált legtűztartóbb anyag.
Az organizmus titkai közel-
Állnak ma is már a fölleplezéshez. -
Éppen jó, hogy beszédünk erre vitt,
Majdnem feledtem volna lombikom,
Mert én is épp e tárgyban dolgozom.
LUCIFER
Nagyon vénűl az ember, hogyha már
Lombikhoz tér, midőn organizál. -
De hogyha sikerülne is müved,
Mi szörny lesz az, mi szótlan gondolat,
Szerelmi érzés, melynek tárgya nincs,
Lény, mellyet a természet eltagad,
Melyhez nincs ellentét, nincsen rokon,
Ha nem korlátozandja az egyén.
S honnan veendi ennek jellegét,
Elzárva külhatástól, szenvedéstől,
Egy szűk üvegben kelve öntudatra?
TUDÓS
Nézd, nézd, hogyan forr, nézd, miként ragyog,
Itt-ott tünékeny alakok mozognak,
Ezen meleg, e jól elzárt üvegben,
A vegyrokonság és ellenhatás
Mind összevág, és kényszerülve lesz
Engedni az anyag kivánatomnak.
LUCIFER
Bámullak, túdós! még csak azt nem értem,
Tudnád-e tenni, hogy, mi most rokon,
Ne vonja egymást, és ne lökje el
Az ellentét.
TUDÓS
                       Minő badar beszéd;
Örök törvénye ez az anyagoknak.
LUCIFER
Ah, értem, mondd csak el, min alapul?
TUDÓS
Min alapul? törvény, mert úgy vagyon,
Mutatja nékünk a tapasztalás.
LUCIFER
A természet fűtője vagy tehát csak,
A többit ő magában végezi. -
TUDÓS
De én szabom korlátit az üveggel,
S kivonszolom a rejtélyes homályból.
LUCIFER
Nem látok eddig még életjelet.
TUDÓS
El nem maradhat. Én, ki úgy kilestem
Az organizmus minden titkait,
Ki százszor boncolám az életet -
ÁDÁM
Hullát fogál fel csak mindannyiszor.
A tudomány sántán követi csak
A meglevő ifjú tapasztalást,
S miként bérenc költője a királynak,
Kész kommentálni a nagy tetteket,
De megjósolni hívatása nincs. -
TUDÓS
Mit gúnyolódtok, nem látjátok-é,
Egy szikra kell csak, és életre jő? -
ÁDÁM
De azt a szikrát, azt honnan veszed?
TUDÓS
Csak egy lépés az, ami hátra van.
ÁDÁM
De ezt az egy lépést ki nem tevé:
Az nem tett semmit, nem tud semmit is.
A többi mind künn volt az udvaron,
A legszentebbe épp ez egy vezetne. -
Óh, lesz-e, aki egykor megteszi? -

(Ezalatt a lombik felett lebegő füst sűrűdni kezd s dörög.)
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA (a füstből)
Nem lesz soha. - Ez a lombik nekem
Nagyon szűk és nagyon tág. - Hisz te ismersz,
Ádám, ugy-é? - most még nem is gyanítnak.
ÁDÁM
Hallottad-é a szellem-szózatot,
Óh, nézd, óh, nézd, te gőgös, gyönge ember,
Hogy bírnál azzal, aki ott lebeg. -
TUDÓS
Őrült roham. Ah, aggódom miattad.
(A lombik elpattan, a szellem eltűnik.)
A lombik eltört, újra kezdhetem
A nagy müvet. Midőn már int a cél,
Kisded göröngy, a dőre vakeset,
Elejt.
LUCIFER
Végzetnek hívták hajdanán.
S kevésbé szégyenítő volt hatalma
Alatt megtörni, mint engedni most
A dőre vakesetnek. -
(Csengetnek.)
Mit jelent ez?
TUDÓS
A munka megszűnt, jő a sétaóra,
Itt jőnek a gyárakból, a mezőről,
Most kap fenyítést, aki vétkezett,
Most osztatnak be a nők s gyermekek.
Jerünk oda, dolgom lesz nékem is.

(Hosszú sorban férfiak jőnek, másban nők, néhányan közülük gyermekkel, köztük Éva is. Az udvaron mindnyájan kört képeznek, egy aggastyán eléjök lép. Ádám, Lucifer s a tudós az előtérben állnak a múzeum mellett.)
AZ AGGASTYÁN
Harmincadik szám!
LUTHER (a sorból kilépve)
Itt vagyok.
AZ AGGASTYÁN
Te ismét
Mértéktelen fűtötted a kazánt.
Valóban úgy látszik, hogy szenvedélyed
Veszélybe hozni az egész falansztert.
LUTHER
S ki állna ellent a csábnak, midőn
Szikrázva, bőgve a vadult elem,
A láng ezer nyelvével vesz körül,
Elérni kíván, hogy megsemmisítsen:
S ott állni bátran, szítani tovább,
Jól tudva, hogy hatalmunkban vagyon. -
Nem ismered te a tűznek varázsát,
Ki csak fazék alatt isméred azt.
AZ AGGASTYÁN
Hiú beszéd, ezért ma nem ebédelsz.
LUTHER (visszalépve)
De holnap újra szítom a tüzet.
ÁDÁM
Mit látok? ezt a férfit ismerem.
Ez volt Luther.
AZ AGGASTYÁN
Kétszázkilencedik!
CASSIUS (kilépve)
Itt.
AZ AGGASTYÁN
    Tégedet harmadszor intelek már,
Hogy ok nélkül keressz verekedést.
CASSIUS (visszalépve)
Ok nélkül, merthogy nem panaszkodom? -
Pulya, ki más segítséget keres,
Míg karja ép. Vagy gyöngébb volt-e tán
Ellenfelem, mért nem védé magát? -
AZ AGGASTYÁN
Ne feleselj. - Nem menti koponyád
Alakzata sem e rossz hajlamot,
Mert az nemes, mert az hiánytalan.
De véred oly forrongó és szilaj!
Gyógyítni fognak, amíg megszelídülsz.
ÁDÁM
Ah, Cassius! ha ismernél, ki véled
Philippinél csatáztam. - Hát odáig
Bir-é a rossz rend, a teória
Tévedni, hogy egy ily nemes kebel
Csak gátjaul van, s fel sem ismeri.
AZ AGGASTYÁN
Négyszázadik szám.
PLÁTÓ (kilépve)
Hallom.
AZ AGGASTYÁN
Már megint
Úgy elmerültél álomképeidben,
Hogy a rádbízott marha kárba ment.
Hogy ébren légy, borsón fogsz térdepelni.
PLÁTÓ (visszalépve)
Még a borsón is szépet álmodom.
ÁDÁM
Ah, mily szerep jutott, Plátó, neked
A társaságban, melly után epedtél! -
AZ AGGASTYÁN
A hetvenkettedik szám!
MICHELANGELO (kilépve)
       Íme, itt. -
AZ AGGASTYÁN
Rendetlenül hagyád el műhelyed.
MICHELANGELO
Igen, mert mindig széklábat csináltam,
És azt is a leghitványabb alakra.
Soká könyörgtem, hagyják módosítnom,
Engedjék, hogy véssek rá holmi díszt,
Nem engedék. Kivántam változásul
A szék támláját, mindent hasztalan.
Megőrüléshez voltam már közel,
S otthagytam a kínt, ott a műhelyet.
(Visszalép.)
AZ AGGASTYÁN
E rendbontásért a szobába mégy,
S nem élvezed e szép meleg napot.
ÁDÁM
Michelangelo, mily pokol lehet
Szűd istenének, hogy nem bír teremtni. -
Óh, mennyi ismerős mindenfelé,
És mennyi szellem, mennyi őserő.
Ez vélem harcolt - az mártírhalált halt,
Ez szűknek érzé a világtekét,
S mi egyformára, mily törpére szűrte
Az állam. Óh, Lucifer, jőj, jerünk;
Nem bírja lelkem e látványt tovább. -
AZ AGGASTYÁN
Ma két gyerek tölté be az időt,
Melyben szükséges volt az anyagond,
Most a közös növelde várja őket,
Elő, elő!

(Éva és még egy nő gyermekeikkel kilépnek.)
ÁDÁM
              Mi ragyogó jelenség!
Megvan hát e rideg világnak is
Költészete!
LUCIFER
Nos, Ádám, nem megyünk?
ÁDÁM
Sőt inkább itt fogunk csak megnyugodni.
AZ AGGASTYÁN
Tudós! vizsgáld fejalkotásukat
E gyermekeknek.

(A tudós észleli a gyermekeket.)
ÉVA
Óh, mi vár reám.
ÁDÁM
E hang!
LUCIFER
De mit kapsz e közsorsu nőn,
Ki Szemirámisz csókját ízleléd?
ÁDÁM
Még akkor ezt nem ismerém.
LUCIFER
Ah, úgy!
Ez régi dalja a szerelmeseknek:
Azt tartja mind, hogy ő fedezte fel
A szenvedélyt, előtte senki még
Szeretni nem bírt, és ez így megyen
Nehány évezred óta szüntelen.
TUDÓS
E gyermeket orvosnak kell tanítni
Ebből pásztor lesz.
AZ AGGASTYÁN
El tehát velök.

(A gyermekeket el akarják vinni. Éva ellentáll.)
ÉVA
Hozzá ne nyúlj! e gyermek az enyém:
Ki tépi őt el az anyakebelről! -
AZ AGGASTYÁN
Vegyétek el, mit késtek még vele.
ÉVA
Óh, gyermekem! hisz én tápláltalak
Szivem vérével. - Hol van az erő,
Mely e szent kapcsot elszakítni bírja?
Lemondjak-é hát rólad mindörökre,
Hogy elvessz a tömegben, és szemem
Fürkésző gonddal hasztalan keressen
A száz egyenlő ídegen között?
ÁDÁM
Ah, emberek, ha van előttetek szent,
Hagyjátok ez anyának gyermekét.
ÉVA
Ugy-é, ugy-é, te áldott ídegen.
AZ AGGASTYÁN
Merész játékot űzesz, idegen;
Ha a család előitéletét
Éledni hagyjuk, rögtön összedűl
Minden vívmánya a szent tudománynak.
ÉVA
Mit nékem a fagyasztó tudomány!
Bukjék, midőn a természet beszél.
AZ AGGASTYÁN
Meglesz már?
ÁDÁM
            Hah! hozzá ne nyúljatok.
Amott van egy kard, megtanítalak,
Hogy kell kezelni.
LUCIFER
Álomkép, ne mozdulj!
(Ádám vállára teszi kezét, ez megdermed.)
Érezd kezemnek végzetes hatalmát. -
ÉVA
Óh, gyermekem!
(Összerogy, gyermekét elviszik.)
AZ AGGASTYÁN
E két nő pártalan,
Jelentkezzék, ki párjaúl igényli.
ÁDÁM
Ezt én igénylem.
AZ AGGASTYÁN
Túdós! véleményed.
TUDÓS
Rajongó férfi és idegbeteg nő
Korcs nemzedéket szűl, ez nem helyes pár.
ÁDÁM
De én nem állok el, ha ő akarja.
ÉVA
Tiéd vagyok, nagylelkű férfiú.
ÁDÁM
Szeretlek, hölgy, szivem egész hevével.
ÉVA
Szeretlek én is, érzem, mindörökké.
TUDÓS
Ez őrülés. - Sajátságos, valóban,
A múlt kisértetét feltűnni látni
Világos századunkban. - Honnan ez?
ÁDÁM
Az édenkertnek egy késő sugára.
AZ AGGASTYÁN
Sajnálatos. -
ÁDÁM
Ne szánjatok. - Miénk
Ez őrülés; mi józanságtokat
Nem írigyeljük. Hisz, mi a világon
Nagy és nemes volt, mind ily őrülés,
Melynek higgadt gond korlátot nem ír. -
Szellembeszéd az, mely nemesb körökbül
Felénk rebeg, mint édes zengemény,
Tanúja, hogy lelkünk vele rokon,
S megvetjük e földnek hitvány porát,
Keresve útat a magasb körökbe. -
(Évát ölelve tartja.)
AZ AGGASTYÁN
Mit hallgatjuk tovább, kórházba őket!
LUCIFER
Itt gyors segély kell. Ádám, útazunk!
(Elsüllyednek.)

TIZENHARMADIK SZÍN
(Az űr. Földünk egy szelete a távolban látszik, mindég kisebbedve, mígnem csillagul tűnik csak fel, a többiek közé vegyülten. A szín félhomállyal kezdődik, mely vaksötétté válik lassankint. Ádám mint öreg, Luciferrel röpülve.)

ÁDÁM
Őrjöngő röptünk, mondd, hová vezet?
LUCIFER
Hát nem vágytál-e, menten a salaktól,
Magasb körökbe, honnan, hogyha jól
Értettelek, rokon szellem beszédét
Hallottad?
ÁDÁM
Az igaz, de ily ridegnek
Nem képzelém feléjök útamat.
E tér oly puszta, ollyan idegen,
Mint hogyha szentségsértő járna benne,
S keblemben két érzés küzdelme foly:
Érzem, mi hitvány a föld, hogy magas
Lelkem lezárja, s vágyom el köréből;
De visszasírok, fáj, hogy elszakadtam. -
Ah, Lucifer! nézz csak földünkre vissza,
Először a virág tűnt el szemünkből,
Aztán az erdők rezgő lombjai;
A jólismert táj száz kedves helyével
Jellem nélkűli síksággá lapult.
Mi érdekes volt, minden elmosódott.
Most már a szirt törpül le rossz görönggyé,
A villámterhes felhő, melyben ott lenn
Szent szózatot sejt a pór s megriad,
Mi nyomorú párázattá silányul.
A bömbölő tenger végetlene
Hová, hová lett? szürke folt gyanánt áll
A gömbön, mely keringve elvegyül
Milljó társ közt, s az volt egész világunk.
Óh, Lucifer, aztán meg ő, meg ő - -
El kelle tőlünk annak is maradni? - -
LUCIFER
Emelkedett szempontunkból, hiába,
Először a báj vész el, azután
A nagyság és erő, míg nem marad
Számunkra más, mint a rideg matézis. - -
ÁDÁM
A csillagok megettünk elmaradnak,
S nem látok célt, nem érzek akadályt.
Szerelem és küzdés nélkül mit ér
A lét. Hideg borzongat, Lucifer!
LUCIFER
Ha eddig tartott csak nagy hősiséged,
Úgy térjünk vissza porban játszani.
ÁDÁM
Ki mondja ezt? előre hát, előre:
Csak addig fáj, míg végképp elszakad,
Mely a földhöz csatol, minden kötél. -
De, hajh, mi ez, lélekzetem szorul,
Erőm elhágy, eszméletem zavart,
Több volna-é mesénél Anteus,
Ki addig élt csak, míg a föld porával
Érintkezett?
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
Igen, több az mesénél.
Te ismersz már, a földnek szellemét,
Csak én lélekzem benned, tudhatod.
Itt a sorompó, eddig tart hatalmam,
Térj vissza, élsz - hágd át, megsemmisülsz,
Mint ázalagféreg, mely csöpp vizében
Fickándozik. - E csepp a föld neked. -
ÁDÁM
Dacolok véled, hasztalan ijesztesz,
Testem tiéd tán, lelkem az enyém,
A gondolat s igazság végtelen,
Előbb megvolt az, mint anyagvilágod.
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
Hiú ember! próbáld, s szörnyet bukol.
Előbbvaló-e rózsánál az illat,
Alak a testnél, s napnál a sugára?
Óh, hogyha látnád árva lelkedet
A végtelen űrben keringeni,
Amint értelmet és kifejezést
Keres hiába, idegen világban,
S nem érez többé semmit és nem ért,
Megborzadnál. Mert minden felfogás
És minden érzés, mely benned feszül, csak
Kisúgárzása e csoport anyagnak,
Mit földednek hívsz, s mely ha más leendne,
Nem létezhetnék többé, véled együtt. -
A szépet, rútat, üdvöt és pokolt
Csak szellememtől vontad el magadnak,
Mely kis hazádnak rendét lengi át. -
Óh, ami itten örökös igazság,
Egy más világban az tán képtelen,
És a lehetlen tán természetes.
A súly nem létez, a lét nem mozog,
Mi itten lég, az ott tán gondolat,
Mi itten fény, az ottan hang talán,
S jegecül tán, mi itten nőve nő. -
ÁDÁM
Nem tántorítsz el, lelkem felfelé tör. -
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
Ádám, Ádám, a végső perc közelg:
Térj vissza, a földön naggyá lehetsz,
Míg, hogyha a mindenség gyűrüjéből
Léted kitéped, el nem tűri Isten,
Hogy megközelítsd őt - s elront kicsínyül. -
ÁDÁM
Ugyis nem ront-e majd el a halál? -
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
A vén hazugság e hiú szavát
Ne mondd, ne mondd, itt a szellemvilágban -
Egész természet átborzadna tőle. -
Szentelt pecsét az, feltartá az Úr
Magának. A tudás almája sem
Törhette azt fel.
ÁDÁM
Majd én feltöröm.
(Továbbrepülnek. Ádám egy sikoltással megmerevül.)
Végem van!
LUCIFER (kacagva)
Győzött hát a vén hazugság. -
(Amint Ádámot eltaszítja magától.)
E báb-istenség most már elkeringhet
Az űrben, új bolygóként, mellyen újra
Számomra fog tán élet fejledezni. -
A FÖLD SZELLEMÉNEK SZAVA
Korán a káröröm még, Lucifer!
Csak érinté az idegen világot,
Nem oly könnyű országomból kitörni. -
Honos szózat hív, térj, fiam, magadhoz!
ÁDÁM (eszmélve)
Élek megint. - Érzem, mert szenvedek,
De szenvedésem is édes nekem,
Oly iszonyatos az, megsemmisülni. - - -
Óh, Lucifer! vezess földemre vissza,
Hol oly sokat csatáztam hasztalan,
Csatázzam újra, és boldog leszek. -
LUCIFER
S e sok próbára mégis azt hiszed,
Hogy új küzdésed nem lesz hasztalan?
S célt érsz? Valóban e megtörhetetlen
Gyermekkedély csak emberé lehet. -
ÁDÁM
Korántse vonz ily dőre képzelet,
A célt, tudom, még százszor el nem érem.
Mit sem tesz. A cél voltaképp mi is?
A cél, megszűnte a dicső csatának,
A cél halál, az élet küzdelem,
S az ember célja e küzdés maga.
LUCIFER
Valóban szép vigasz, már hogyha még
A harc eszméje volna legalább nagy,
De holnap gúnyolod, miért ma vívsz,
Gyermekjáték volt, ami lelkesített. -
Nem vérezél-e el Chaeroneánál
A megbukott szabadság védletében,
És Constantinnal nem küzdél-e később,
Világuralmát hogy megalapítsd?
Nem vesztél-é el hitmártír gyanánt,
S később a tudománynak fegyverével
Nem álltál-é a hitnek ellenében?
ÁDÁM
Igaz, igaz, de mindegy, bármi hitvány
Volt eszmém, akkor mégis lelkesített,
Emelt, és így nagy és szent eszme volt.
Mindegy, kereszt vagy túdomány, szabadság
Vagy nagyravágy formájában hatott-e,
Előre vitte az embernemet. -
Óh, vissza hát a földre, új csatára. -
LUCIFER
S feledted-é már a tudós szavát,
Ki felszámolta, hogy négy ezredévre
Világod megfagy - a küzdés eláll?
ÁDÁM
Ha tudományunk nem dacol vele.
De fog dacolni, érezem, tudom. -
LUCIFER
S aztán? - Van-é küzdés, nagyság, erő
A mesterkélt világban, mellyet az
Ész rendezett teóriáiból,
S melyet magad szemlélhetél imént. -
ÁDÁM
Csak mentse meg a földet - elmulik
Az is, mint minden, ami hívatását
Betölté, s akkor újra felmerűl
Az eszme, melly éltet lehel reája.
Vezess csak vissza, égek látni már,
A megmentett földön mi új tanért
Fogok fellelkesülni.
LUCIFER
Vissza hát! -

TIZENNEGYEDIK SZÍN
(Hóval és jéggel borított hegyes, fátalan vidék. A nap mint veres, sugártalan golyó áll ködfoszlányok között. Kétes világosság. Az előtéren nehány korcs nyír, boróka és kúszó-fenyőbokor között eszkimó viskó. Ádám mint egészen megtört aggastyán, bot mellett jő lefelé a hegyekről Luciferrel.)

ÁDÁM
Mit járjuk e végetlen hóvilágot,
Hol a halál néz ránk üres szemekkel,
Csak egy-egy fóka ver zajt, vízbe bukva,
Amint felretten lépteink zaján;
Hol a növény is küzdni már kifáradt,
Korcsult bokor leng a zuzmók között,
S a hold vörös képpel néz köd megől
Halál lámpájaként a sírgödörbe. -
Oda vezess, hol pálmafák virulnak,
A napnak, illatoknak szép honába,
Holott az ember lelke, erejének
Öntudatára fejlődött egészen. -
LUCIFER
Ottan vagyunk. E vérgolyó napod.
Lábunk alatt a föld egyenlitője. -
A tudomány nem győzött végzetén. -
ÁDÁM
Szörnyű világ! - csupán meghalni jó.
Nem sajnálandom, amit itt hagyok.
Ah, Lucifer! ki egykor ottan álltam
Az ember bölcsejénél, aki láttam,
Mi nagy jövő reménye ringa benne,
Ki annyi harcát mind végigcsatáztam,
Ez órjás síron, melyre gyászlepelt
A természet dobott, midőn merengek,
Első, utolsó ember a világon:
Szeretném tudni, hogy bukott fajom?
Nemes küzdésben, nagyszerűen-é,
Nyomorún-é, törpülve ízrül ízre,
Nagyság nélkűl és könnyre érdemetlen.
LUCIFER
Ah, ah, hiú ha vagy nagy szellemedre, -
Amint nevezni már, úgy kedveled
Azon erőt, mely a vért lükteti,
És ifjú keblet eszményért dagaszt:
Ne kívánj állni végre mint tanú
Saját halotti ágyadnál. - Ez óra
Csodálatos átvizsgálása ám
A gazda nélkül készült számvetésnek.
A hagymázos láz elriasztja mind
Az életláz csillámló képeit,
Aztán ki tudja, mellyik volt való.
A végső küzdés kisszerű jaja
Nagy gúnykacaj éltünk küzdelmire.
ÁDÁM
Miért nem vesztem hát el a magasban,
Erőm és lelkem teljes érzetével,
Inkább, mint így hallgatni önmagam
Síríratát, mit egy szellem rideg
Közönye tart, ki harcaimban és
Halálomban nem osztozik velem. -
LUCIFER
Ismét fajodra ismerek könyedben,
Mellyel kiséred ébredésedet
Kedvenc ábrándból tiszta felfogásra. -
De nyúgodjál meg, hisz még él fajod.
Nézd, ott is áll még egy embertanya,
S gazdája, ím, most lép ki ajtaján. -

(Egy eszkimó a gulibából kilép, fókavadászatra felkészülten.)
ÁDÁM
E korcs alak, e torzkép volna-é
Nagyságomnak bitor örököse?
Mért hagytad látnom, Lucifer! valóban
A vígasz rosszabb, mint volt bánatom.
AZ ESZKIMÓ
Léteznek hát mégiscsak istenek
Felettünk? ím, előttem megjelentek.
De hát, ki tudja, jók vagy rosszak-e,
Menekszem tőlük, az legbiztosabb.
(Vissza akar vonulni.)
LUCIFER
Megállj, egy szóra!
AZ ESZKIMÓ (leborulva)
Kegyelem, uram!
Az első fókát néked áldozom,
Mit elfogok, csak hallgass meg, s ne ronts el.
LUCIFER
Hát ahhoz a fókához mily jogod van,
Hogy éltével váltod meg a tiédet?
AZ ESZKIMÓ
Hogy bírok véle: hisz látom, körűlem
Miként eszi a férget fürge hal,
Halat a fóka, a fókát meg én.
LUCIFER
S a nagy szellem veled táplálkozik.
AZ ESZKIMÓ
Tudom, tudom, de a kicsíny időt,
Melyben mozogni hágy kegyelmesen,
Vásárolom meg véres áldozattal.
ÁDÁM
Mi gyáva nézlet!
LUCIFER
S mást tevél-e te?
Az a különbség csak közöttetek,
Hogy ő fókát, te embert áldozál
Az istenségnek, mellyet alkotál
Saját képedre, mint ez az övére.
AZ ESZKIMÓ
Látom, haragszol, és érzem, miért.
Ínségemben hogy fel mertem sohajtni
A nap jótékony istenéhez, aki
Nem kér, csak ád, ki ős regénk szerint
Itt is parancsolt egykor. - Óh, bocsáss meg,
S elátkozom örökre.
ÁDÁM
Ím, nagy Isten,
Tekints le és pirulj, mi nyomorult,
Akit remeknek alkotál, az ember!
AZ ESZKIMÓ
Nagyon haragszik társad, éhes ő is?
LUCIFER
Sőt, mert nem éhes, épp azért haragszik.
ÁDÁM
Mi helytelen faragsz rosz élceket!
LUCIFER
Igazság az, nem élc. Okoskodásod
A jóllakotté, míg itt társadé
Éhes gyomornak filozófiája.
Okokkal egymást meg nem győzitek,
De egyetérttek rögtön, hogyha te
Kiéhezél, vagy ő majd jóllakott.
Igen, igen, akármint képzelődöl,
Mindég az állat első bennetek,
És csak midőn ezt el birád csitítni,
Eszmél az ember, hogy nagy-gőgösen
Megvesse azt, mi első lényege. -
ÁDÁM
Méltó beszéd hozzád, Lucifer, ez,
Ki minden szentet kárörvendve vonsz
A föld porába. Hát minden nagy eszme,
Nemes cselekmény konyhánk gőze csak,
Vagy oly körülmény dőre magzata,
Mit egytül egyig a hitvány anyag
Nehány törvénye mozgat, s tart lekötve? -
LUCIFER
S van-é különben? - Azt hiszed talán,
Hogy Leonídász meghal a szorosban,
Ha ahelyett, hogy barna levesével
Táplálkozik olyan köztársaságban,
Melynek még pénze sincs, lucullusi
Villában issza édes mámorát
Kelet minden kéjének? Vagy talán
Brutus meghal, ha a szép Porciához
Hazasiet, s a harc izgalmait
Kiheveri egy jó ebéd után?
Hogyan tenyész a bűn, hogy a nemesség?
Nem ronda lég, nyomor szülé-e azt,
Nem napvilág, szabadságérzet ezt,
Átörökítve késő származékban
Alakban és szellemben önmagát?
Hányan mondák, hogy számoltak magukkal,
És felköték egy fára magukat.
De ha leoldák hívatlan kezek,
Az élet új érintkezése már
Feledteté velök a számadást. -
Ha nagy Hunyad nem méltó nép körében
Jő a világra, hogyha szerecsen
Sátornak árnya reszket bölcsején:
Mi lesz első hőséből a keresztnek?
Vagy Luther, hogyha pápa lessz esetleg,
S Leó tanár egy német egyetemben:
Ki tudja, nem reformál-é emez,
S az sújtja átkát a dúló merészre?
Mi lesz Napóleon, ha büszke útját
Nem egy nép vére egyenlíti ki?
Elposhad tán egy bűzhödt laktanyában. -
ÁDÁM (Lucifer száját befogva)
Ne többet! - mind, amit csak fejtegetsz,
Oly egyszerűnek látszik, oly valónak:
De annál károsabb. - A babona
Bárgyút vakít csak, aki úgysem érzi
A szellemet, mely köztünk hat, mozog;
De testvérét felismerné a jobb, ha
Rideg tanod számokkal meg nem ölné. -
LUCIFER
Beszélj tehát társaddal, meg nem árt
Még egy kis lecke az önismeretből.
ÁDÁM
Sokan tengődtök-é még e vidéken?
AZ ESZKIMÓ
Sokan bizon, többen, mint ujjamon
Számíthatok. - Szomszédimat, igaz,
Agyonverém már mind, de hasztalan,
Mindég kerülnek újak; s oly kevés
A fókafaj. - Ha isten vagy, tegyed,
Könyörgök, hogy kevesb ember legyen,
S több fóka. -
ÁDÁM
Lucifer, jerünk, elég volt!
LUCIFER
No, legalább tekintsük meg nejét.
ÁDÁM
Nem akarom meglátni, mert ha süllyedt
A férfiú, szemünknek ronda látvány:
De megvetést szül keblünkben csupán.
A nő, az eszmény, e megtestesült
Költészet, hogyha süllyedt, torzalak lesz,
Mely borzadályt szül. Menj, ne lássam őt.

(Ezalatt Lucifer Ádámot a gunyhó felé vonta, most az ajtót felrúgja, bent Éva mint az eszkimó neje látszik. Ádám mereven bámul, a küszöbön állva.)
LUCIFER
Nem lelsz-e benne régi ismerősre?
Öleld meg hát, hisz e becsűletes
Ember halálba’ sértve lesz, ha ily
Tisztességet se gyakorolsz nején.
ÁDÁM
Öleljem ezt, ki egy Aszpásziát
Tarték karomban! Ezt, kiben derengni
Látom megint annak vonásait,
De úgy, mint hogyha csókjai között
Állattá válna. -
AZ ESZKIMÓ (gunyhójába lépve)
Nőm! vendégeink
Érkeztek ím. Lásd őket szívesen.

(Éva Ádám nyakába borul, s a gunyhóba vonja.)
ÉVA
Légy üdvözölve, idegen, pihenj meg.
ÁDÁM (bontakozva)
Segítség, Lucifer! el innen, el,
Vezess jövőmbül a jelenbe vissza,
Ne lássam többé ádáz sorsomat:
A hasztalan harcot. Hadd fontolom meg:
Dacoljak-é még Isten végzetével. -
LUCIFER
Ébredj hát, Ádám! álmod véget ért. -

TIZENÖTÖDIK SZÍN
(A nézőhely átváltozik a harmadik szín pálmafás vidékévé. Ádám, ismét mint ifjú, még álomittasan kilép a gunyhóból s álmélkodva körülnéz. Éva bent szunnyad. Lucifer a középen áll. Ragyogó nap.)

ÁDÁM
Rettentő képek, óh, hová levétek?
Körültem minden úgy él, úgy mosolyg,
Mint elhagyám, míg szívem megtörött.
LUCIFER
Hiú ember! Hát azt kivánod-é,
Hogy a természet rendje felbomoljon,
Új üstökös ragyogjon éjeden,
Remegjen a föld, egy féreg, ha elvesz?
ÁDÁM
Álmodtam-é csak, vagy most álmodom,
És átalán több-é, mint álom, a lét,
Egy percre melly a holt anyagra száll,
Hogy azzal együtt végképp szétbomoljon?
Miért, miért e percnyi öntudat,
Hogy lássuk a nemlét borzalmait? -
LUCIFER
Siránkozol? - csupán a gyávaság
Fogadja el harc nélkül a csapást,
Mit elkerülni még hatalma van.
De a végzetnek örökös betűit
Nyugodtan nézi, és nem zúgolódik
Miattuk az erős, azt nézve csak,
Hogy állhatand meg még alattuk is.
Ily végzet áll a történet felett,
Te eszköz vagy csak, mellyet hajt előre. -
ÁDÁM
Nem, nem, hazudsz, az akarat szabad.
Kiérdemeltem ezt nagyon magamnak,
Lemondtam érte a paradicsomról.
Sokat tanultam álomképeimből,
Kiábrándultam sokból, s most csupán
Tőlem függ, útam másképpen vezetni.
LUCIFER
Ha a felejtés és örök remény
Nem volna a végzetnek frígyese,
Hogy, míg amaz hegeszti a sebet,
Ez szőnyeget von a mélység fölé
S biztatva mondja: száz merész beléhullt,
Te léssz a boldog, aki átugorja. -
De látál, úgye, mint tudós, egyéb
Sok furcsaság közt oly bélférget is,
Mely vércsében s macskában bír csak élni,
S kifejlődése első korszakát
Mégis csak az egérben töltheti.
Sem egy, sem más egér nincs kitűzve
Érezni macska-, vércse-körmöket,
S mely óvatos, ki is kerülheti,
Mint agg múlván ki házias körében.
De renditetlen törvény őrködik,
Hogy annyi jusson mégis ellenének,
Amennyi kell, hogy ezredek után
Még a puhány is éljen a világon. -
Az ember sincs egyénileg lekötve,
De az egész nem hordja láncait;
A lelkesűlés, mint ár, elragad,
Ma egy tárgyért, holnap másért megint.
A máglyának meglesznek martaléki,
S meglesznek, akik gúnyolódni fognak. -
S ki lajstromozza majd a számokat,
Következetes voltán bámuland
A sorsnak, mely házasságot, halált,
Bűnt és erényt arányosan vezet,
Hitet, őrűlést és öngyilkolást. -
ÁDÁM
Megállj! mi eszme villant meg fejemben -
Dacolhatok még, Isten, véled is.
Bár százszor mondja a sors: eddig élj,
Kikacagom, s ha tetszik, hát nem élek.
Nem egymagam vagyok még e világon?
Előttem e szirt, és alatta mély:
Egy ugrás, mint utolsó felvonás...
S azt mondom: vége a komédiának. -

(Ádám a szirt felé halad, Éva kilép az ajtón.)
LUCIFER
Ah, vége, vége: mily badar beszéd!
Hiszen minden perc nem vég s kezdet is?
Ezért láttál-e néhány ezredévet? -
ÉVA
Ádám, miért lopóztál tőlem úgy el,
Utolsó csókod oly hideg vala,
S gond vagy harag van most is arcodon.
Úgy félek tőled...
ÁDÁM (továbbhaladva)
Mért is jársz utánam,
Mit leskelődöl lépteim után?
A férfiúnak, e világ urának,
Más dolga is van, mint hiú enyelgés.
Nő azt nem érti, s nyűgül van csupán.
(ellágyulva)
Mért nem szunyadtál még csak egy kicsinyt:
Nehezebb lesz most már az áldozat,
Mit a jövőnek hozni tartozom. -
ÉVA
Ha meghallgatsz, még könnyebb lesz talán,
Mert ami eddig kétséges vala,
Most biztosítva áll már: a jövő. -
ÁDÁM
                                                   Hogyan?
ÉVA
Tudom, fel fog mosolygni arcod,
Ha megsugom. De jőj hát közelebb:
Anyának érzem, óh, Ádám, magam.
ÁDÁM (térdre esve)
Uram, legyőztél. Ím, porban vagyok
Nélkűled, ellened hiába vívok:
Emelj vagy sújts, kitárom keblemet.
LUCIFER
Féreg! feledted-é nagyságodat,
Melyet nekem köszönhetsz. -
ÁDÁM
                                             Hagyd el azt!
Hiú káprázat volt; ez nyúgalom!
LUCIFER
S te, dőre asszony, mondd, mit kérkedel?
Fiad Édenben is bűnnel fogamzott.
Az hoz földedre minden bűnt s nyomort.
ÉVA
Ha úgy akarja Isten, majd fogamzik
Más a nyomorban, aki eltörűli,
Testvériséget hozván a világra. -
LUCIFER
Fellázadsz-é, rabszolga, ellenem?
Fel a porból, állat.

(Ádám felé rúg. Az ég megnyílik: az Úr dicsőülten, angyaloktól környezve megjelen.)
AZ ÚR
A porba, szellem!
Előttem nincsen nagyság.
LUCIFER (görnyedezve)
      Átok, átok!
AZ ÚR
Emelkedjél, Ádám, ne légy levert,
Midőn látod, kegyembe veszlek újra.
LUCIFER
(félre) Mint látom, itt családi jelenet
Fejlődik, szép talán az érzelemnek,
De értelmemnek végtelen unalmas.
Legjobb elsompolyognom. (Indul.)
AZ ÚR
Lucifer!
Szavam van hozzád is, maradj tehát.
Te meg, fiam, beszéld el, hogy mi bánt úgy.
ÁDÁM
Uram! rettentő látások gyötörtek,
És nem tudom, mi bennök a való.
Óh mondd, óh mondd, minő sors vár reám:
E szűkhatáru lét-e mindenem,
Melynek küzdése közt lelkem szürődik,
Mint bor, hogy végre, amidőn kitisztult,
A földre öntsd, és béigya porond?
Vagy a nemes szeszt jobbra rendeléd?
Megy-é előbbre majdan fajzatom,
Nemesbedvén, hogy trónodhoz közelgjen,
Vagy, mint malomnak barma, holtra fárad,
S a körből, melyben jár, nem bír kitörni?
Van-é jutalma a nemes kebelnek,
Melyet kigúnyol vérhullásaért
A kislelkű tömeg? Világosíts fel,
S hálásan hordok bármi végzetet;
Csak nyerhetek cserémben, mert ezen
Bizonytalanság a pokol. -
AZ ÚR
Ne kérdd
Tovább a titkot, mit jótékonyan
Takart el istenkéz vágyó szemedtől.
Ha látnád, a földön múlékonyan
Pihen csak lelked, s túl örök idő vár:
Erény nem volna itt szenvedni többé.
Ha látnád, a por lelkedet felissza:
Mi sarkantyúzna, nagy eszmék miatt,
Hogy a muló perc élvéről lemondj?
Míg most, jövőd ködön csillogva át,
Ha percnyi léted súlyától legörnyedsz,
Emel majd a végetlen érzete.
S ha ennek elragadna büszkesége,
Fog korlátozni az arasznyi lét.
És biztosítva áll nagyság, erény. -
LUCIFER (kacagva)
Valóban, melyre lépsz, dicső a pálya,
Nagyság s erény leszen tehát vezéred,
E két szó, mely csak úgy bír testesülni,
Ha babona, előitélet és
Tudatlanság álland mellette őrt. -
Miért is kezdtem emberrel nagyot,
Ki sárból, napsugárból összegyúrva
Tudásra törpe, és vakságra nagy. -
ÁDÁM
Ne gúnyolj, óh, Lucifer, csak ne gúnyolj:
Láttam tudásod tiszta alkotását,
Nagyon hideg volt ottan e kebelnek. -
De, óh, Uram! ki fog feltartani,
Hogy megmaradjak a helyes uton?
Elvontad tőlem a vezérkezet,
Hogy a tudás gyümölcsét ízlelém.
AZ ÚR
Karod erős - szived emelkedett:
Végetlen a tér, mely munkára hív,
S ha jól ügyelsz, egy szózat zeng feléd
Szünetlenül, mely visszaint s emel,
Csak azt kövesd. S ha tettdús életed
Zajában elnémúl ez égi szó,
E gyönge nő tisztább lelkűlete,
Az érdekek mocskától távolabb,
Meghallja azt, és szíverén keresztűl
Költészetté fog és dallá szürődni.
E két eszközzel álland oldalodnál,
Balsors s szerencse közt mind-egyaránt,
Vigasztaló, mosolygó géniusz. -
Te, Lucifer meg, egy gyürű te is
Mindenségemben - működjél tovább:
Hideg tudásod, dőre tagadásod
Lesz az élesztő, mely forrásba hoz,
S eltántorítja bár - az mit se tesz -
Egy percre az embert, majd visszatér.
De bűnhödésed végtelen leend
Szünetlen látva, hogy mit rontni vágyol,
Szép és nemesnek új csirája lesz. -
ANGYALOK KARA
Szabadon bűn és erény közt
Választhatni, mily nagy eszme,
S tudni mégis, hogy felettünk
Pajzsul áll Isten kegyelme.
Tégy bátran hát, és ne bánd, ha
A tömeg hálátlan is lesz,
Mert ne azt tekintse célul,
Önbecsét csak, ki nagyot tesz,
Szégyenelve tenni másképp;
És e szégyen öntudatja
A hitványat földre szegzi,
A dicsőet felragadja, -
Ámde útad felségében
Ne vakítson el a képzet,
Hogy, amit téssz, azt az Isten
Dicsőségére te végzed,
És ő éppen rád szorulna,
Mint végzése eszközére:
Sőt te nyertél tőle díszt, ha
Engedi, hogy tégy helyette. -
ÉVA
Ah, értem a dalt, hála Istenemnek!
ÁDÁM
Gyanítom én is, és fogom követni.
Csak az a vég! - csak azt tudnám feledni! -
AZ ÚR
Mondottam, ember: küzdj és bízva bízzál!

Információ

AZ EMBER TRAGÉDIÁJA
CD-szöveg, Madách Imre összes művei

Az ember tragédiájának még nem készült el új kritikai kiadása. Az elmúlt években Kerényi Ferenc dolgozott rajta, az a kutató, aki Horváth Károly mellett az 1989-es kritikai igényű Madách Imre válogatott művei c. kötetnek is szerkesztője, szöveggondozója volt. Korszerűsített Tragédia-szövege, e kiadás jegyzetei jó alapul szolgálnak egy Madách kritikai kiadás megindításához. Ehhez a munkához is szándékoztunk vitaanyagot, előtanulmányt nyújtani, amikor Andor Csabával elhatároztuk a Madách Irodalmi Társaság nevében, hogy a Tragédia szövegét CD-lemezen is hozzáférhetővé tettük a diákok, tanárok, kutatók számára. Jelenlegi CD-kiadásunk szolgált alapjául egy másik CD-nek is, amely a Tragédia 25 fordítását tartalmazta, s bemutatták a frankfurti könyvvásáron 1999-ben. 
A jelen drámaszöveg viszont nem az 1989-es Kerényi Ferenc által készített szöveg másolataként, hanem az eddigi fontos kiadások és a K összevetéséből, KF szövegét és szöveggondozási gyakorlatát kritikailag továbbfejlesztve keletkezett. Ezért szövegünk a szövegváltozatok új feldolgozásával kezdtük: a kézirat, a Tragédia egyetlen fennmaradt vázlatlapja, az 1861-es első, az 1863-as második, Madách életében megjelent kiadások szövegei, Madách és Arany javításai a kéziraton, Arany levélben írt szövegkritikai jegyzetei és Madách válasza, továbbá Szász Károly levélben írt szövegkritikai jegyzetei és Madáchnak a 63-as kiadásban ennek az alapján (vagy ennek ellenére) végzett javításai, Tolnai Vilmos 1924. évi 2. javított és bővített kritikai kiadása és Kerényi Ferenc 1989. évi kiadása alapján kiszűrtük azt a szövegváltozatot, amely ma lehet érvényes szövege a Tragédiának.
A Tragédia középiskolás olvasói számára jelenthet segítséget az információ “Szó- és szövegmagyarázatok” része. A szómagyarázatoknál is elsősorban Kerényi Ferenc jegyzeteire támaszkodunk. Ezek a magyarázatok talán egy kicsit lakonikusak, döntő többségükben szómagyarázatok. S ha nem is tartjuk szükségesnek a századelő magyarázatos kiadásainak bőbeszédű, elemzéssel vegyített szövegmagyarázatait, az ezekben feltűnő gondokra, homályosabb, középiskolásoknak nem feltétlenül ismert fordulatokra is oda szerettünk volna figyelni. Az ilyen kiadások közül figyelembe vettük Alexander Bernát jegyzetekkel és magyarázatokkal ellátott kiadását, természetesen igen erős szelekcióval és rövidítésekkel. 
A Tragédia hiteles és pontos szövegének megállapításához a következő hét kérdésre kellett választ adnunk:
1.	Madách - vagy Madách és Arany? 
2.	Hány soros a Tragédia? 
3.	Hány fennmaradt, ismert kézirata van a Tragédiának? 
4.	Milyen szövegeket vessünk össze a pontos, hiteles szöveg megállapítása érdekében? 
5.	Hogyan és milyen mértékben végezhetünk helyesírási korszerűsítéseket Madách szövegén? 
6.	A helyesírási korszerűsítés mennyire legyen konzekvens? 
7.	Maradhatnak-e nyitott kérdések, lehetnek-e olyan sorai a Tragédiának, ahol nem tudunk dönteni egy hiteles, érvényes szövegváltozat mellett?
A válaszok a következők:
Az első probléma tehát, hogy rekonstruáljunk-e valamiféle érintetlen Madách-szöveget, mint ezt igen tanulságos és hasznos könyvében Striker Sándor teszi, vagy maradjunk a hagyományok, a kritikai kiadások szabályai mellett, s tekintsük alapszövegnek az ultima editiot, amely nemcsak Madách és Arany, de némiképp még Szász Károly szövege is. A második mellett döntöttünk, mert Madách válaszolt arra a kérdésre, hogy melyik Tragédia-szöveget vállalja. Ha az első kiadás esetében a kezdő író a nagy tekintélyű Arany javításait csak kényszerből, alázatból, tiszteletből vállalta volna, a saját maga által sajtó alá rendezett második kiadás esetében visszaállíthatta volna saját szövegét. Igaz, nem állt rendelkezésére valószínűleg a kézirat, csak az első kiadás szövege (persze miért nem lehettek volna meg ekkor még egyes vázlatok?), de ahol úgy érezte, így is javított és változtatott az első kiadás szövegén. Miért nem javított vissza? Talán elismerte, elfogadta Arany simításainak jótékony hozzájárulását a Tragédia sikeréhez... A Madách-Arany szöveg mellett döntöttünk azért is, mert az irodalomtörténet döntő fölénnyel ezt a változatot fogadta el, s közel 165 évet kellett várni arra, hogy az “érintetlen változat” végre nyomtatásban is napvilágot lásson.
A második kérdésre sem egyszerű a válasz. A Tragédia Madách vázlatlapjának sajátkezű összegzése szerint 4080 soros, Alexander Bernát 1909. évi magyarázatos kiadása 4139, Tolnai Vilmos 1924-es kritikai kiadása és Striker Sándor “rekonstrukciója” 4140, Kerényi Ferenc 1989. évi kiadása alapján 4117, a mi főszövegünkben 4141 sor. Miért? Véleményünk szerint minden sor, melyet a drámában a szereplők mondanak, számozandó a kiadásban, miképp ezt Tolnai kritikai kiadása, vagy korábban Alexander Bernát magyarázatos kiadása is tette. (Ez a kritikai kiadások előírása is.) Így a verses dráma eltérő verselésű betétdalai (pl. Hippia dala Rómában), vagy lírai betétei (Lucifer “imája” az elemekhez a 2. színben) éppúgy nem hagyhatók ki a sorszámozásból, mint a prózai betétek (zsoltárok). Ez utóbbi, folyamatos szedéssel is 24 sort tesz ki Tolnainál és az 1. kiadásban, ezt a hagyományt folytatva a mi szövegünk számozása is 24 sorral bővül a 7. színben. (Ezek a zsoltárszövegek így az 1583-1594. - 12 sor -, az 1830-1836. - 7 sor - és az 1841-1845. - 5 sor - sorszámmal vannak jelölve.) Így a Tragédia 4141 sorból áll (KF sorszámozása 4117, + 24 sor = 4141.). A Tolnai-féle kritikai kiadás a 4140. sorral végződik, ám Tolnai nem számozta külön a párizsi színből minden eddigi kiadásból kimaradt két sort: nála ezek a sorok a szövegben b-vel jelöltek: 2165.b és 2237.b - így az ő számozásának két sorral kellett volna rövidebbnek lenni, mint Alexander B. kiadásának számozása. Ám a londoni színben eggyel elszámozta a sorokat, a 2695. után 4 sorral írta a 2700. sort. Így itt “nyert” egy sort, s a Tragédia szövege ezért lett nála 4140 sor.
Az első, 1861. évi kiadás már 51 sorral több, mint a vázlatlap összesítése. (Persze a vázlatlap is több 24 sorral, hisz a zsoltárokat nem számolta be Madách. Így a tényleges növekedés 51-24= 27 sor. Ebből 23 sor mint Madách kimutatható toldása már megjelenik a K-on, 3 sor pedig Arany János toldása. A K sorösszege így nem azonos a vázlatlapon összeszámolt sorokkal, nem 4080+24, hanem 4109+ 24 soros. Miután az adott vázlatlapon a sorokat Madách megszámolta, valószínűleg még egyszer átjavította, kiegészítette szövegét. A vázlatlapon álló befejezés tehát megkérdőjelezhető - Madách javításai, toldásai feltehetőleg 1860 márc. 26-a után is születhettek még.) 1861 4131 sorához a 2. kiadás 1863-ban 8 sort tett, ezeket főleg Szász kritikája alapján írta hozzá Madách a szöveghez. Ugyanakkor a 663. sor kimaradt az 1863-as kiadásból. Itt a gyarapodás: 58, illetve 58-24=34 sor. Főszövegünk további 2 sorral, a Tolnai-kiadásban b-vel jelölt, a Kerényi-kiadásban szabályosan számozott kéziratsorokkal a párizsi színből bővült, M első, vázlatlapon összegzett soraihoz képest 61-24= 37 sorral. 
A “toldások” lajstroma, főszövegünk sorszámozása alapján: Madách kimutatható toldásai a K-on:  93, 147, 159, 169, 170, 171, 172, 187, 325, 619, 620, 757, 762, 768, 987, 1002, 1030, 1499, 2086, 2087, 2490, 2516, 2517 (össz. 23 sor). Arany János toldásai (a többi esetben Madách meglévő sorait javította): 623, 2286, 3932 (3 sor). Madách kimutatható toldásai az 1863-as kiadásban, többnyire Szász bírálata alapján: 1605,1615, 2293, 2294, 2428, 3356, 3793, 3794 (8). A K-ban szereplő, ki nem húzott 2 sor, melyeket T 1924, KF 1989 és főszövegünk is a Tragédia érvényes, hiteles szövegébe számított, betoldott: 2165, 2239.
Harmadik kérdésünk a kéziratok számát firtatta. Véleményünk szerint megismerhető csak egy, a fakszimilében is kiadott változata van a kéziratnak. Nem osztjuk hát azon nézeteket, mely szerint az egy szövegen belül több megkülönböztethető kéziratról (Madách ősszövege - és a javítások) kellene beszélnünk, s nem követjük Kerényi Ferenc 1989-es kiadásának szövegkritikai jegyzeteiben elkülönített két kézirat fikcióját sem. Véleményünk szerint itt egyetlen kéziratról, s az azon látható kétféle javításról - Madách javításairól és Arany János javításairól van szó. Egyszerűbbnek tartjuk a szövegváltozatoknál Tolnai jelöléseit (K, M jav. és A jav.), mint a K és K1 elkülönítést, már csak azért is, mert a másik jelölés szerint lehetne K (ősszöveg), K1 (M javítása a K-ban) és K2 (az Arany által javított K-szöveg) is a megkülönböztetés.
A negyedik probléma: főszövegünk kialakításánál milyen előzményekre támaszkodjunk. A kézirat és javításai mellett az első két, Madách életében megjelent kiadás szövege volt alapvető fontosságú. Ezek mellett végül Tolnai Vilmos és Kerényi Ferenc kritikai jellegű kiadásait használtuk csak fel. Reméljük ezzel hozzájárulhattunk Madách művének alaposabb megismeréséhez mi is.
Az ötödik kérdés talán a legfontosabb - vajon kövessük Kerényi Ferenc megoldását, amennyiben mindenütt mai helyesírású szöveget közöljünk, ahol a változtatás nem módosítja a ritmikát, nem rontja a versmértéket, vagy alkalmazzuk a kritikai kiadások érvényes szabályzatát, amely az 1832 és 1904 között keletkezett szövegek közlésében csak a technikai természetű módosításokat (mint pl. a cz helyén a c) engedi meg, de változatlanul kell hagyni az eredet helyesírást, rögzítve a szerző nyelvállapotát és írásgyakorlatát. Esetleg Tolnai hagyományaihoz térjünk vissza és kövessük az 1863-as kiadás helyesírását mindenben, tehát cz a c helyén, a ki aki helyett, roszsz a rossz helyett - természetesen emendálva a sajtóhibákat.  A mi főszövegünk Kerényi Ferenc kritikai igényű szöveggondozásának elveit követi - mert reményeink szerint a többség nem múzeumi tárgyként, kultúrtörténeti értékként olvassa a Tragédiát, hanem ma is élő, a ma emberével is kommunikáló szövegként. Mivel szándékunk a lehető legpontosabb, ám a nagyközönségnek szóló Tragédia-szöveg létrehozása, így mindenütt a ma érvényes ortográfiát alkalmaztuk, ahol a modernizálás nem változtatta meg a szöveg verselését, ritmusát.
A helyesírási modernizálás mértékének tehát csak a verselés szab határt. Felmerül a kérdés, milyen következetességgel hajtandó végre ez a korszerűsítés? Változtassunk-e minden esetben mai helyesírásra, amikor az adott szó hosszú és rövid szótagjai nem változnak (pl. tisztúlt és tisztult írásképű szóalak egyaránt spondeus), vagy a “jövőbeli színházi felhasználókra” gondolva, az ejtésbeli szövegromlást megakadályozandó, őrizzük meg néhol Madách nyelvállapotát? Kerényi Ferenc érvelése az általa gondozott szövegben számos helyen meghagyja a hagyományosan, régiesen írt alakot: a megsemmisűlt, elsilányúlt, korlátúl-típusú szóalakok igen gyakran hosszú magánhangzósak maradnak - holott a magyar időmértékes verset nem kell segíteni zárt szótag esetén a magánhangzó megnyújtásával, valamint a verssorok utolsó szótagja esetében a rövid szótag is kaphat pótlónyúlást, ha a verstani helyzet úgy kívánja. Ezért főszövegünkben emendáltuk mai helyesírásúra ezeket a szóalakokat - KF 1989 szövegéhez képest közel 300 sorban változtattunk. A változtatások háromnegyede az itt említett típusba tartozik. Minden szövegváltoztatásunkat, mint újonnan létrehozott szövegváltozatot, a jegyzetekben indokoltunk.
Aggályaink voltak, hogy létrehozhat-e a szöveg gondozója új variánst? KF 1989 példáját elfogadva, s a bevezetőben elmondottakból következtetve vállalnunk kell ennek felelősségét is. Az 1989-es kiadás is hozott létre olyan variánst, amelynek nem volt előzménye. (Egy példa az 1232. sorból: K: <Melly> hervatag.  / Ah én is érzek i<l>lyest.  A jav.: S így hervatag. / Ah én is érzek ílyest.  1863: ilyest.  [Az ílyest szóalak szerepel 1861 és T 1924 kiadásaiban is. KF 1989 visszaállította K “ősszövegének” megoldását, amely a kiadásokban sohasem szerepelt:] illyest.) Új szövegváltozatok jöttek létre a tulajdonnevek és az idegen szavak leírása, a különírás-egybeírás, s a központozás területén is. Csak egy példa: a K-ban gyakran előforduló óh indulatszó ékezetét Arany áthúzta az esetek döntő többségében, következetesen rövid oh jelent meg az 1861-es kiadástól, KF nemcsak a hosszú ó-t állította vissza, de az indulatszó utáni vesszőt is minden esetben (mintegy 70 sorban) pótolta.
Az utolsó kérdésre egyértelmű a felelet: a szöveggondozás lezártával nem maradhatnak nyitott kérdések, nem lehetnek olyan sorai a Tragédiának, ahol nem tudunk dönteni egy hiteles, érvényes szövegváltozat mellett. Ám a “posztmodern” szövegkritika szellemében közölhetjük aggályainkat, megfontolhatjuk az ellenkező megoldás melletti érveket, fenntarthatjuk a tévedéshez való jogot. A szövegváltozatokban magunk is jeleztünk néhány olyan esetet, ahol bizonytalanok voltunk a döntésben, elfogadhatónak tartjuk más szövegvariáns szentesítését is. Íme egy kétely: 
3873. sor K: Villában dőzsöl édes mámorában 1861-től: Villában issza édes mámorát [T szerint a sor A jav. A K-on - ennek nincs nyoma, nincs bizonyíték arra, hogy ez ténylegesen A jav.! Meggondolandó, hogy e sorban nem volna-e helyesebb mégis a K-ra támaszkodni?] Nem támaszkodtunk a K-ra, a kiadások szövege mellett döntöttünk. Pedig a szöveggondozónak is jobban tetszik Madách sora, Arany sem írta rá ezt a javítást a K-ra, tehát bizonyíték nincs rá, hogy az ő műve. Ám Madách véglegesítette, szentesítette 1863-as kiadásában ezt az állítólagos Arany javítást, így mi is ezt a sort állítottuk be főszövegünkbe. Az ilyen bizonytalanságok miatt örülnénk leginkább, ha szövegkritikai munkánk megtalálná bírálóit, ha észrevételeikkel megtisztelnének munkánk felhasználói.
Végül néhány olyan adatot közölnénk, amelyet munkánk lezárása után a számítógép összegezett, s melyek talán igazolják: miért szükséges Madách művének nemcsak eszméivel, értékeivel, szépségeivel - de magával a csupasz szöveggel is foglalkozni.
Madách Imre javítása a K-on, többnyire vakarással, átírással: 374 sorban. Ezeknek a jav.-oknak egy része Szontágh Pál javaslatára keletkezett. 
Ebből az átírt, kivakart szöveg eredetije, az első megfogalmazás olvashatatlan volt részben, vagy egészben 122 sorban. Nem számítottuk be a megváltoztatott, átírt szereplőneveket, mint pl. Guadet - Saint-Just, vagy Angelo Mihály - Michelangelo.
Arany János érdemleges javítása a K-on: 535 sorban. (A helyesírási jav.-ok, mint az áth. ékezet, vagy a hosszú msh.-k közül áth. egy-egy betű, ha csak ennyi a jav., többnyire nincsenek Arany javításaként feltüntetve.) Arany János az első hét színről írva 119 sorról írt indoklással kritikai megjegyzést, erre Madách, a K hiányában csak 7 sor esetében reagált.
Szász az 1861-es kiadás 118 soráról 74 kritikai megjegyzést tett (5 kifogásolt sorról Madách egy korábbi, szept. 12-ei leveléből értesülünk, a többiről az okt. 6-i Szász-levél hibajegyzékéből), Madách e bírálatokat 66 sor esetében szívlelte meg s javított, módosított az 1863-as kiadás szövegén. 52 kifogásolt soron Szász bírálata ellenére nem változtatott. 

Befejezésül szeretnénk ismételten aláhúzni: nem állítjuk, hogy az itt következő Tragédia-szöveg hibátlan - de bízunk benne, hogy kevésbé hibás, mint az eddigi kiadásoké. Nem állítjuk, hogy mindig cáfolhatatlanul a legjobb változat mellett döntöttünk - de bízunk benne, hogy gyakrabban, mint az előző kiadások. Épp ezért minden bírálatot, ellenérvet örömmel fogadunk, hiszen aki ebben a tárgyban elmélyül, azzal csakis egy lehet a célunk: a lehető leghívebben közvetíteni Madách művét mai olvasóinak, s a Tragédia lehető legpontosabb szövegét ismertetni meg Madách művének régi és új híveivel.
***
Információs fájlunk mellékleteiként közöljük a Tragédia szövegváltozatait és szövegmagyarázatait.

Rövidítések:
K 	kézirat. Fakszimile kiadása: Akadémiai K., Bp. 1973. Gondozta: Horváth Károly.
1861	Az ember tragédiája első kiadásának szövege. (Pest, kiadta a Kisfaludy Társaság, Emich Gusztáv akadémiai nyomdász, MDCCCLXI.)
1863 	Az ember tragédiája második kiadásának szövege. (2., tetemesen jav. kiadás. Pest, Emich Gusztáv. MDCCCLXIII.)
M jav.	Madách Imre javítása a kéziraton. 
A jav.	Arany János javítása. A rövidítéssel csak a K-on is nyomon követhető Arany-javításokat jelöljük.
A 	Arany János megjegyzései 1861. okt. 21-i levelének mellékletén.
M 	Madách válasza Arany megjegyzéseire, 1861. nov. 2-ai leveléből.
Sz 	Szász Károly 1862. okt. 6-i leveléhez mellékelt megjegyzései alapján tett javítások. 
T 1924	 Az ember tragédiája első kritikai szövegkiadása. Sajtó alá rendezte Tolnai Vilmos. 2., jav. és bővített kiadás. Budapest, 1924.
KF 1989 Madách Imre válogatott művei c. “kritikai igényű” kiadásának Tragédia-szövege. A szöveget gondozta, a jegyzeteket összeállította Kerényi Ferenc. - Bp. Szépirodalmi Könyvkiadó, 1989.
sh 	sajtóhiba.
áth.	áthúzva.
fsz	főszövegünk (a Tragédia általunk gondozott szövege).
<Ádám> Ha a kéziratban a szerző áthúzott, vagy átírt szövege olvasható, a szavakat dőlt betűvel ékzárójelben közöljük. 
<....> 	Az olvashatatlan áthúzást, átírást pontokkal jelöljük.
[    ] 	A szövegváltozatok gondozójának megjegyzése.
[A szövegváltozatokat, variánsokat dőlt betűvel közöljük. Nem tüntetjük fel azon helyesírási javításokat, melyek nem változtattak a szövegen, és verstani értelemben is közömbösek. (Pl. cz helyett c, az aposztrófok a névelőnél, pl. a’, a vonatkozó névmások egybeírását: a ki helyett aki, a K-ban  nem javított különírt igekötős igéket, összetett szavakat, amelyeket 1861-től jó helyesírással közölnek a kiadások, végül a kettős mássalhangzók hosszú - hoszszú - alakjának négybetűs formáját.) Szövegváltozatnak számít viszont a verselést felborító helyesírási változtatás, pl. ílyen vagy illyen helyett az ilyen stb.]

Az ember tragédiája főszövegének változatai, 
a K, az 1861. és 1863. évi, M életében megjelenő kiadások, valamint Tolnai 1924. évi és Kerényi Ferenc 1989. évi kiadásának figyelembe vételével

[Címlap:] K: Az ember trag<oe>édiája.
 	 Drámai költemény. 
	 [T 1924 elhagyja a műfajmegjelölést.]
<1860>

ELSŐ SZÍN 

K: Első <I> [majd áth. szintén:] <1ső> szín.
[1861-ben, 1863-ban, T 1924-ben marad a színek jelölése betűvel, végén ponttal, a későbbi kiadások a címekre érvényes helyesírást alkalmazzák, mint fsz-ünk.]

 1	K, 1861: istenemnek, 
	A: Ez em nagyon személyes, erőlteti a hangot: s a mérték miatt látszik betoldva lenni. 
	Sz: istenemnek helyett jobb volna: istenünknek: mert az angyalok kara énekli. 
	1863, T 1924: istenünknek,
	KF 1989: Istenünknek,
 6	A: “Részünk csak az árny” s alább: “Fényében ily osztály részt...” Ellentmondásnak látszik, hacsak úgy nem vesszük, hogy az árny része a fénynek. Lehet talán így is.
 7	A: ez a hogy kivált (fontos végen) lyrában, sorvégen rosz. Nem lehetne segítni rajta?
 8 	K, KF 1989: illy 
	1861, 1863, T 1924: Fényében íly
 9	K, KF 1989: Megtestesűlt 
	1861, 1863, T 1924: Megtestesült 
	[Ha a verselést nem módosítja, KF 1989 felfogásával szemben a mai helyesírású változatot vettük fel fsz-ünkbe. A jambus hosszú szótagja nemcsak hosszú magánhangzóval, de a szótagot záró két mássalhangzóval (zárt szótag) is létrejöhet. A sor utolsó szótagja pótlónyúlást kap, az ilyen esetekben is mindig a mai helyesírású alak mellett döntöttünk. Ezek a korszerűsítések, különösen az -ul, -ül igeképző és határozórag esetében, igen gyakoriak, KF 1989 szövegéhez képest több mint 250 sor változik fsz-ünkben.]
 10	K és 1861: béfejezve áll, 
	Sz: jobb volna: - már; a rímért. 
	1863-tól: béfejezve már,
 11	K: úr 
	1861-től: Úr
 13	1863 sh: Be van befejezve
 14	K: <S úgy összevág minden, hogy azt hiszem> 
	A jav.: A gép forog, az alkotó pihen.
 15	K: Év-milliókig <szépen elforog> 
	A jav.: Év-milliókig eljár tengelyén
 14
 -15	A: E sorokban az azt hiszem.. kissé furcsa: de az egész négy sor mesteremberes önelégültsége is komikai színben tűnik fel. Annyival inkább, mert a darab elején van, s első szava istennek. Nem lehetne majesteticusabb hangúval cserélni föl? Rám oly hatást tett először, hogy félretettem a művet s csak Jámbor Pali sürgetésére vettem újra elő. [Majesteticus: fenséges.]
 16	K: újítni 
	1861-től: ujítni
 17 	Sz: világim szokatlan, jobb: világom. [M nem változtatott.]
 20	után utasítás K: csillaggömbök-<kel> 
	M jav.: csillaggömböket 
	K: S<v>érák 
	A: “Svérák” (több helyen). Szférák, vagy sphaerák. 
	A jav.: Szférák
 21	K: Millyen,
	1861: Mílyen, 
	1863, T 1924, KF 1989: Milyen.
 26	K: Azt hinnéd, <hogy dőre szikra,> 
	A: dőre szikra - a dőre csak hézagpótló epithetonnak tetszik. “szik-ra” és “világa” képtelen rossz rím, egyikben i-a hangzók, másikban á-a.
 	[Epitheton ornans (görög): díszítő jelző, állandó jelző.] 
	A jav.: Azt hinnéd, egy <messze> [majd:] <égi> [végül:] gyönge lámpa,
 28	K, 1863, KF 1989: világa.
	[A sor végén a gondolatjel hiányzik.] 
	1861, T 1924 [fsz]: világa. -
 30	K: <Szét szakadni, össze esni> 
	A jav.: Összehullni, szétsietni:  
	A: az utóbbi sor syntactice és grammatice homályosan fejezi ki a gondolatot.  [Syntactice - ejtsd: szintaktice, lat: mondattanilag. Grammatice: nyelvtanilag.]
 34	K: Táv<olról> 
	A jav.: Táv<unnan> 
	[végül:] Távulnan
 35	K: miljó 
 	A jav.: milljó
 36	K: Bóldogságot,
	1861-től: Boldogságot,
 37	K: Milly szerény<en pislog> ott<an> 
	A jav.: Milly szerény ott - egykor majdan 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: Mily
 38	A: “Csillaga a szerelemnek” - ez talán frivol itt, annyival inkább, mert még akkor nem volt az, de különben is csak a föld fia nézheti csillagnak azon sphaerákat, angyal nincs oly opticai csalódásban.
 40	K: Vígasz<á>úl <sok vak éjnek> 
	A jav.: Vígaszúl a földi nemnek.-
 42	K: Itt enyészők <romladéka,> 
	A: “Itt enyészők oszladéka” [Madách kéziratában: romladéka - Arany tollhibája.] - Ha a teremtés után mindjárt kezdődik a színmű, talán nincs helyén enyésző világokat látni még. 
	M: “Itt enyészők omladéka”, azért írtam, mert Lucifer is csakhamar e’ hely után, taglalván a teremtés művét, csak az anyagok össze gyurásáról, keveréséről beszél, nem semmiből teremtéséről. - Mert a mű folytán sokszor jő elő ily vonatkozás: “kezdet, vég”, bolond megkülönböztetés, egynek vég, másnak kezdet. - Mind ezzel csak előtted akartam magamat a logycatlanság vádja alól kitisztítani (mit költészetben is újabb költőink nagy többségének ellenében a legnagyobb hibának tartok) a publicumnak nem magyarázhatok s így csak bátran ki vele.- 
	A jav.: Itt enyészők koporsója:
 45	K: <Mint rendbontó> jő amott az 
	A jav: Rendzavarva jő amott az
 47	K: úr 
	1861-től: Úr
 48 	K: <Lesz a rendnek hirdetője.>  
	A jav.: Rend lesz útja ferdesége.-
 49 	K, 1861, 1863, T 1924: Jösz te, 
	Sz: jősz te helyett, jöszte! 
	K: Jösz te, kedves <,> ifj<ú> szellem <!>, 
	1861-től: Jösz te, kedves ifju szellem, 
	KF 1989: Jössz te,
 53 	K: rajtad< ,>!
 57 	K, 1861, 1863, T 1924: köny 
	KF 1989: könny
 58 	K: Mint tavasz s tél <helyt cserélnek,> 
	A jav.: Mint tavasz s tél, kört vesz rajta,  
	1863 sh: vesz rajta. 
 59 	[A sor Arany betoldása, egy későbbi kihúzott M-sor - <Lesz az árny és fény felettek> - átfogalmazása.]
 60 	K: Az úr kedve és haragja 
	A: “cserélnek - felettek” nem igen jó rím: é-e - e-e. 
 60 	sor után K: <Lesz a fény és árny felettek> [A sort A áthúzta.]
 60 	K, 1861, 1863, T 1924: az úr  
	KF 1989: az Úr 
	[Az 58-60. sor a K-ban tehát más sorrendű, mint a végleges, A javította szövegben. A K 58-60. sora a következő volt: Mint tavasz s tél helyt cserélnek, / Az úr kedve és haragja / Lesz a fény és árny felettek.]
 61 	K, 1861, 1863, T 1924: ürt 
	KF 1989: űrt
 63 	K: Me<l>ly
 64 	K: hozta létre, 
	[A három főangyal hozsánnájában az utolsóelőtti sorban a kiadásokban mindig a vessző helyén kettőspont áll. Ld. még 69. és 74. sor!]
 65 	K: <e>szme! [e átírva, M jav.: Eszme!]
 65 	sor után szerzői utasítás K: <.....> (Leborúl.) 
	[A szó első betűit M kivakarta és átírta.]
 66 	K: Ki az örö<k>ké változ<ót és> 
	A: “öröké” - örökké (mert örökvé-ből). A helyesírási hibákat ezentúl nem jelölöm ki, majd kijavítom, ha kezemen megy át a correctura. 
	A jav.: Ki az örökké változandót
 67 	K: A változatlant egyesíted, 
	A jav., T 1924: S a változatlant egyesíted, 
	1861, 1863, KF 1989: S változatlant 
	[A főszöveg a K alapján emendálva: S a változatlant... Így helyreáll a sor szótagszáma és mértéke, az ötödfeles jambus is!]
 69 	K: nemzedéket,
 70 	K: erő! [e átírva, M jav.: Erő!]
 71 	K: b<ó>ldogságot árjadoztatsz 
	[Az ékezet áth. T megjegyzése: A aláhúzta a j-t, de meghagyta, vesd össze 768., 1821. sor!]
 74 	K: felavatva,
 75 	K: jóság! [j átírva, M jav.: Jóság!]
 76 	K: S te hallgatsz <Lucifer,> 
	A jav.: S te, Lúcifer, hallgatsz,
 83 	K: <De még hais> másítni nincs erőd, 
	A jav.: Vagy, ha igen, másítni nincs erőd, 
	A: A ha is nem magyar.
 86 	K: <........> 
	M jav.: féregben [átírás, eredeti szó olvashatatlan]
 90 	K: Vegy<........ ................> 
	M jav.: Vegykonyhájában szintén megteszi.- [Az eredeti szövegben vakarás, átírás. M jav. a K olvashatatlan során.]
 91 	K: konyhába 
	M jav.: konyhádba
 92 	K: S elnézed <ő is> hogy  
	A jav.: S elnézed néki, hogy
 93 	[M későbbi toldása a K lapszélén a sor.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: istennek 
	KF 1989: Istennek
 96 	K, KF 1989: műkedvelőtől, 
	1861, 1863: mükedvelőtől, 
 99 	K: <Azt bé>helyezted egy rosz 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Beléhelyezted egy rosz 
	KF 1989: rossz
 102 	K: Méltó-e illyen <öreg úrhoz> i<l>ly 
	A jav., 1861, [fsz]: Méltó-e illyen aggastyánhoz e 
	A: Az öreg úr nagyon Goethés, Mephistós. - nem lehetne mindenütt más címet adni. Bornirt ember ilyesekből ordítja az utánzás vádját. 
	1863, KF 1989: ilyen [Fsz-ünkben a jambus miatt visszaállítottuk a K és 1861 hosszú mássalhangzós szóalakját.] 
 103 	K: me<l>lyen csak gyermekszív <.......>? 
	M jav.: hevűlhet? [Az utolsó szót M vakarás után átírta. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: hevűlhet? 
	[fsz]: hevülhet? [Mivel a zárt szótag mai helyesírásában is hosszú szótag verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
 106 	K: Végzet, <s> szabadság [A jav.]
 107 	K, 1861, 1863, T 1924: öszhangzó 
	KF 1989: összhangzó
 109 	K: mást, <mint> mi lényegem 
	A jav.: mást, csak mi lényegem
 114 	K: szül<... ...>nyag 
	M jav.: szült-e az anyag, [K-ban átírva, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
 115 	K: Hol v<ó>lt köröd, hol v<ó>lt [Az ékezet a K-ban áth.]
 116 	K, 1861, KF 1989: szintúgy 
	1863: szintugy
 118 	K, 1861, 1863, T 1924,
 	KF 1989: létesűlt. 
	[fsz]: létesült. 
 	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 119 	K, 1861, KF 1989: érzed-é eszméid közt az űrt, 
	1863: S nem érzed-e eszméid közt az ürt,
 120 	K: Me<l>ly 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: gátjaúl vala,
	[fsz]: gátjaul vala, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 121 	K: ál<l>tala? 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kényszerűltél 
	[fsz]: kényszerültél 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 122	K: <E gátnak> <........> <volt a> <....> 
	M jav.: Lucifer volt e gátnak a neve, 
	[M vakarás után átírta a szavakat. A pontos eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
 123 	K: A tagadás<nak örök> szelleme.- 
	M jav.: Ki a tagadás ősi szelleme.-
 129 	K: b<ó>ldogságnál [Az ékezet áth.]
 131 	K: látod, mindenütt <ahol te>, 
	M jav.: látod, hol te, mindenütt,
 136 	K: Küzdj az anyag közt 
	M jav.: Küzdj a salak közt
 138 	K, 1861, T 1924, KF 1989: végtelen 
	1863 sh: végtelen
 140 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Csatád hiú, 
	1863: Csatád, hiú 
	KF 1989 sh: hiú, a Úrnak
 141 	K: illy 
	1861-től: ily
 142 	K: melly 
	1861-től: mely
 145 	K: <Nézd ott a földön éden fái közt>
	M jav.: Tekints a földre, Éden fái közt
 146 	K: <Két fát megátkozok s tiéd legyen.> 
	M jav.: E két sudár fát a kellő közepén
 147 	K: Megátkozom, aztán tiéd legyen. 
	[M két sort kihúzott a K-ban, s a lapszélen 3 sorban javította.]
 148 	K: Fukar kezekkel mérsz, de <hadd legyen,>  
	M jav.: Fukar kezekkel mérsz, de hisz nagy úr vagy
 149 	K: <E>gy talpalatnyi föld nekem elég, 
	1861: S egy .... nekem elég, 
	Sz: nekem elég h. elég nekem. 
	M jav. 1863-tól [Sz nyomán]: S egy talpalatnyi föld elég nekem. 
 150 	K: <A > tagadás lábát megvet<heti>, 
 	M jav.: Hol a tagadás lábát megveti, 
 151 	K: <S> világodat... 
	M jav.: Világodat...
 152 	K, 1861, T 1924: El isten színétől, 
	1863: szinétől 
	KF 1989: Isten
 153 	K: Hozsán<a> Úr!, ki <szent> törvényt <szabott>.- 
	A jav.: Hozsán az Úrnak, ki törvényt hozott.- 
	A: “Hozsánna, úr![“] (2-ik személy), “ki szent törvényt szabott” (3-ik sz.) Jó volna egyeztetni, kissé visszás.

MÁSODIK SZÍN 
 
	K: Második <II> [majd:] <2ik> szín. 
	[Lásd még az ELSŐ SZÍN jegyzetét!]

 154 sor előtt utasítás [színhely] K: Középen 
	1863 sh: Közepén 
	K: Verő <nap>
	A: (“Verő nap”) Verőfényt mondanak, verőnapot nem. 
	A jav.: gloria ... Verőfényes nap  
	1863 sh: Verőféryes
 154 	K: Ah, millyen édes, millyen szép az élni. 
	A: Nem tudom, comma jő-e az az után vagy élni főnév helyett áll. Mindenképp bajos. Így kiáltatnám fel Évát. “ Ah, élni, élni! mily édes, mi szép!” - emphaticusabb is, vers, nyelv is jobb. [emphaticus (gör-lat): érzelmileg színezett, hévvel, indulattal előadott.]  
	A jav.: Ah, élni, élni: melly édes, mi szép! 
	1861: Ah, élni, élni: míly édes... 
	1863, T 1924: mily édes... 
	KF 1989: milly édes...
 158 	K, 1861, T 1924, KF 1989: nyújtja 
	1863: nyujtja
 159 	[M későbbi toldása.]
 160 	K: nézd csáb<ítóan>...  
	A jav.: nézd, mi csábosan...
 162 	
-163	K: Megállj, megállj, egész föld <a tiéd,>
 	 <De ez a két magas fa átkozott,> 
	A jav.: Megállj, megállj, egész földet neked 
	 Adám, csak e két fát kerüld, kerüld,
 168	K: <S> ragyogó <nap> tikkasztó hevében. 
	M jav.: Ragyogó délnek tikkasztó hevében.
 169-
-172 	[M későbbi toldása e négy sor a K lapszélén.]
 172 	K, KF 1989: hogy úgy 
	1861, 1863: hogy ugy
 176 	K: Mi<nt hogy>ha 
	A: “Mint hogy ha ellenséges idegen...” E többször előforduló “mint hogy ha” nagyon kitűnteti a vers nyűgét. Tán inkább az egytagú interjectio kellene elébe: Hah! nézd! ah! mintha.... [Interjectio (lat): indulatszó.] 
 	A jav.: Miként ha
 177 	K: vólna 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: volna 
	K, 1861, T 1924: Reszketek. 
	1863, KF 1989: Reszketek, 
	[fsz-ünk a mondatzáró pontot fogadja el.]
 179 	K: Itt kebleden, úgy <látszik>, hallom azt még 
	A: “Itt kebleden, úgy látszik, hallom azt még” (az égi zengzetet) a látszik helyett jobb a tetszik, mert nem láthatóról beszél Ádám. Az egész édeskés modern bókja a szerelemnek, valamint az Éva complimentje is Ádám szemére. 
	A jav.: Itt kebleden, úgy tetszik, hallom azt még 
	1863: ugy 
 	M: “Itt kebleden s. a. t. Tökéletesen igazod van, a két bók bótos legény és komorna ömlengése. De úgy tartottam valamit kell a paradicsomi párral mondatnom, az egésznek teljessége végett, mi szerelmöket érintse. Igyekeztem is azt mentől rövidebben tenni. Azt ugyan gyanítom, hogy nem így beszéltek a szerelemről mint én írok, de attól tartok, hogy úgy nem írhatok ahogy ők beszéltek. - Azonban tréfa nélkül, e hely megint olyan, hogy a kézirat nélkül nem itélhetem meg, kimaradhat-e tisztán, vagy pótolni kell nehány más szóval s mivel? - Itéld meg kérlek és segits te, vagy Ádám nem tud szerelmet vallani, kihal a világ.
 180 	K: Én meg, ha ott fen elborúl <a dics>, 
	A jav.: Én meg, ha ott fen a dics elborúl, 
	1861, 1863, T 1924: fen 
	KF 1989: fenn 
	[fsz]: elborul, 
	[Mivel a sor utolsó szótagja mai helyesírásában is hosszú szótag verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
 181 	K: len <.........> 
	M jav.: találom 
	[M a K-ban átírta az eredeti szót, amelyet nem tudtunk pontosan megállapítani.] 
	1861-től: lenn
 183 	K: létre is, csak 
	1861-től: létre is csak
 184 	K: Mint <víz szinén képét a büszke nap,> 
	M jav.: Mint fényárjában a fejedelmi nap -
 185 	K: <Fényözönében, hogy> árván hogy ne álljon - 
	M jav.: A mindenségben árván hogy ne álljon -
 186 	K: <A mindenség közt. - és enyelg vele> 
	M jav.: A víz színére festi önmagát
 187 	M jav.: S enyelg vele, 
	[Az előző sor 2. fele e sorba került.]
 190 	K: Me<l>ly 
	K, 1861, T 1924, KF 1989: borúlna. 
	1863: borulna. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 191 	K: szól<l>j …szégyeníts 
	1861, 1863: szégyenits,
 192 	K: értené <,>?
 194 	K, 1861, 1863, T 1924: viszhang 
	KF 1989: visszhang
 195 	K: szebb létre nem fejelne létem 
	A: “fejelne” helyett talán feselne: az a fejelés először a csizmát juttatja eszünkbe. 
	A jav.: feselne
 196 	K: Me<l>lyben
 197 	K: hallgatom. - 
	1861-től: hallgatom? -
 198 	K: máskép <..... ........> 
	M jav.: olly szégyen  	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.]  
	1861, 1863, T 1924: máskép 
	KF 1989: másképp 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: oly
 199 	K: <Még én> hideg...  
	M jav., átírva: Hogy a
 200 	K: Megírigylend<em>  
	M jav., átírva: Megírigylendi
 201 	K: Hallgasd csak, Ádám, <ó>h mond, érted-<é> [Az ékezetek áth.] 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: oh mondd, érted-e
	KF 1989: óh, mondd, érted-e 
  	1861, 1863 : csak Ádám, 
	T 1924, KF 1989: csak, Ádám,
 203 	K, KF 1989: zugását 
	1861, 1863, T 1924: zúgását
 204 	K: És, azt 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: És azt
 205 	K, 1861, 1863, T 1924: öszhang 
	KF 1989: összhang
 206 	K, 1861, T 1924, KF 1989: sokszerű 
	1863: sokszerü
 209 	K: S ké<s>kedve 
	M jav., átírva: kétkedve 
	A: kétkedve-e, vagy késkedve? az utóbbi szokatlan. 
	[M Arany jegyzeteiben vörössel áthúzta a késkedve szót.]
 210 	K: küzdök-é hiába a tudás<sal>,  
	A jav.: a tudás, 
	1863, T 1924: küzdök-e 
	1861, KF 1989: küzdök-é
 211 	K: A nagyravágy<nak> 
	A jav.: A nagyravágyás 
 212 	K: kik közt <olly> menhely 
	A jav.: kik közt mint menhely
 213 	K, 1861: Melly a lankadt szűt védve béfogad<v>ja,
	[M jav., áth.: előbb béfogadva, majd béfogadja.]  
	Sz: hogy az érzelem fogadja be a szivet, különösnek tetszik. Jobb volna tán a sor így: “Mely védve árnyalja a lankadt szivet” - ámbár anapesztusszal. 
	1863-tól [M jav. Sz tanácsa nyomán]: Mely lankadástól óvja szivöket,  
	KF 1989: szívöket,
 214 	K: <a szerelem> M jav.: az érzelem. 
	[M átírta a szót, T olvasata bizonytalan.]  
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: ez érzelem. 
	[Az eddigi kiadásoktól eltérően a K-nak megfelelően javítottuk a szöveget. Az ez valószínűleg helytelen olvasatból származó sh.]
 215 	után utasítás K: <glória> 
	[M jav., az eredeti szó átírva dicsre. Az eredeti szó T olvasata.]
 216 	K: Oh  
	[M jav. ebből: Óh . Az ékezet áth.] 
	KF 1989: Óh
 217 	után utasítás K, KF 1989: lassanként 
	1861, 1863, T 1924: lassankint
 218 	K: miljószor 
	1861-től: milljószor
 219	sor előtt utasítás K: fent
	KF 1989: fenn [A K-ban a 219. és 221. sor előtt egyaránt a fent szóalak szerepel, a 218 é 220. sor előtt pedig a félre utasítás áll. Ezért főszövegünk visszaállította az utasítások eredeti ritmusát.]
 220 	K, T 1924, KF 1989: férfinemnek. 
	1861, 1863 sh: férfinemnek,
 221 	K: Mond, ki vagy. 
	A jav.: Mondd,  [A felsz. mód 2. d-je utólagos toldás. A K-ban a mondatot pont zárja.] 
	1861-től: Mondd, ki vagy?
 222 	K: <Felűlről jősz>-e hozzánk, vagy <alúlról>? 
	M jav., a szavakat átírva: Alúlról jössz-e, vagy felűlről?
	1861, 1863, T 1924: felülről 
	KF 1989: felűlről 
	[fsz-ünk a mai helyesírásnak megfelelő régi változatot fogadta el, hiszen a szótag így is hosszú.]
 223 	K, T 1924: nálunk ez egyre megy.
	1861, 1863, KF 1989 sh: nálunk az egyre megy. 
	[T 1924 visszaállította a K helyes változatát: ez egyre megy.]
 226 	K: Vagy <tán> a<z öreg úr> 
	A jav.: a jámbor agg
 227 	K: vólna-é <a> porból,  
	M jav.: vólna-é porondból, 
	1863, T 1924: volna-e  
	KF 1989: volna-é
 231 	K: mint <bamba gyermeket>; 
	A: Anachronizmus Ádám irányában. Neki nem lehet fogalma erről. Később (midőn visióban él) nincs anachronismus, mert mindent tudhat, most még nem. 
	A jav.: mint gyapjas állatot;
 232 	Sz: nem világos a kifejezés; tán így lehetne fordítani: “Így, eszméletre szükséged se lesz!” vagy: “Eszmélned, így szükséged sem leend”. [M nem változtatott a szövegen.]
 236 	K: istenemnek végtelen <kegyelmét>  
	M jav.: kegyét.  
	K, 1861, 1863, T 1924: istenemnek 
	KF 1989: Istenemnek
 237 	K, 1861: tön  
	1863, KF 1989: tőn  
	K: e föld <urává>. 
	M jav.: e föld istenévé. [Az eredeti szó T olvasata.]
 239 	K: Me<l>ly
 240 	K, KF 1989: melly 
 	1861, 1863, T 1924: mely
 242 	K: me<l>ly
 244 	K, 1861, KF 1989: S mint a 
 	1863, T 1924: Mint a 
 244
-246 	Sz.: habjai és medröknek - hogy talál a csillog és visszahull - többes egyessel?
 245 	K, 1861: Egy percre csillog, aztán visszahull 
	M jav. 1863-tól: Egy percre felcsillogva visszahullnak 
	[M jav. Sz megjegyzése nyomán.]
 248 	K: Melly
 250 	K, 1861, KF 1989: Bízván 
	1863, T 1924 sh: Bizván
 252 	K: <Felmentene a gondviselettől> 
	M jav.: A gondviselettől felmentene, 
	[T szerint a K sorát kivakarva, a két szót felcserélve javított M. Bizonytalan olvasat.]
 253 	K: <De jobb neked tán trágya turonyúl> 
	[T olvasata, a sor vakarás után átírva, M jav.:] De trágya túronyúl tán jobb neked
 	 A: a túronyt nem ismerem. Tán érthetőbb volna, ha nem szebb is: “De trágyadomb gyanánt...” 
	M : “Trágyaturony” tudtomra ez van műszóúl behozva a Mist käfer értelmében, az akadémia szótárában azonban Trágyabogár áll. A jav.: trágyaféregűl 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: trágyaféregűl 
	[fsz]: trágyaféregül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 254 	A: “tenyészni kis körödnek lágy ölében” ..lágy ölén. Anélkül is sok a catalecticus (51/2) vers sor. Ritkítni kell, ahol lehet, mert végre sem szabály ez a jambusban, hanem kivétel. [M meghagyta. Katalektikus (gör-lat) jelentése: csonka verslábra végződő.]
 255 	K, T 1924, KF 1989: nélkűl 
 	1861, 1863: nélkül
 257 	K: ön láb<án meg> állni. 
	M jav.: önlábunkon állni.- 
	[Átírás, az eredeti T olvasata.]
 258 	K: szédűlök 
	1861-től: szédülök
259 	K, T 1924, KF 1989: új 
 	1861, 1863: uj
 260 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
 261 	K, 1861, 1863, T 1924,
	KF 1989: testesűljön 
	[fsz]: testesüljön 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 	K, T 1924, KF 1989: nagyszerű müvekben 
	1861, 1863: nagyszerü művekben
 262 	K: ha<l>lhatatlanság  [A hosszú “ll” átírva. M jav.] 
	A: “Biblia. Móz. III. rész.”
 263 	K: arasz<t>nyi [A jav.] 
	A: “araszt” helyett mindenütt jobb arasz, ha csak a mérték nem parancsolja úgy.
 266 	K: Tudsz, mint isten, <ha> azt<at> élvezed  
	A: “ha aztat élvezed”... Aztat elég népies, de megtagadja a nyelvtan. El is lehetne kerülne: “Tudsz, mint az (egy) isten, azt ha élvezed.” [Ez lett A jav.]
	KF 1989: Isten
 268 	K: <csak zsarnok> 
	A: Kemény. “Még is nagy zsarnok”..? 
	A jav.: Mégis kegyetlen
 269 	sorban az utasítás - A: Ez a dics így magában szokatlan a glória helyett, melyet dicsfénynek fordítanak. Azonban látom, hogy erősebb volna, ha megszoknók.
 270 	K: A tagadás kisért. / <Óh Ember> vigyázz! 
	M jav., 1861: A vén tagadás kisért. / Ember, vigyázz! 
	A: “A vén tagadás kisért...” A metrum jajgat. Tagadás, lehetne - u - mert az első syllaba hangsulyos, de “a vén / taga / dás” (- - / - u /-) bajosabb. - De látom, nehéz igazítni, hogy meg ne rontsuk a precisiót.
 	[Metrum: versmérték. Syllaba: szótag. Precisió: pontosság.] 
	Sz: A vén tagadás helyett jobb volna: a régi, vagy ha a mérték nem üt, az ős. 
	1863-tól M jav.: Az ős tagadás
	KF 1989: AZ ÚR HANGJA - sh. A szereplő megnevezése mind a K, 1861, 1863, T 1924 és fsz-ben is egyaránt: AZ ÚR SZAVA.
 272
-275 	A: Ilyenekben mutat Goethe nagy lyrai virtuositást... ez olyan, mint a Nagy István fordításában Goethe. Hanem rövid, s maradjon. [Nagy I. Faust-átültetése 1860-ban jelent meg Pesten.]
 276 	K, T 1924: enyém! 
 	1861, 1863, KF 1989: enyém. 
 	[Fsz-ünk a felkiáltójeles változatot fogadta el.]
 277 	K: mint mi<nk> 
	A jav.: mí 
	1861, 1863, T 1924: olyannak tünsz fel, mint mi vagyunk 
	KF 1989: olyannak tűnsz fel, mint mi 
 	[Visszaállítottuk A hibátlan mértékű sorát, a verselésért figyelmen kívül hagyva a helyesírást. Ím: Hisz ollyannak tünsz fel, mint mí vagyunk.]
			 u - / - - / - - / - - / u - /
 278 	K: me<l>ly 
 279 	K: vakandot len<t>,  
	M jav., átírva: vakondot lenn,]
 280 	K: lát<kör vesz körűl>. 
	A: Határozottan hibás a syntaxis. Veszi kell, okvetetlen.Talán így: Mindkettőt más-más láthatár övedzi. [Szintaxis (gör-lat): mondattan.] 
	A jav.: láthatár övedzi.
 281 	A: “látköröd kivűl” - lehet, mint kétség kivűl. De megakad ám rajta Boeotia!
	[B. az ókori Görögország egyik tartománya volt, amelynek lakói korlátoltságukról, kultúrálatlanságukról híresültek el.]
	1861, 1863: látköröd-kivül van 
 	K, T 1924, KF 1989: látköröd-kivűl van 
	[Fsz-ünk az első két kiadás megoldását követi, verstanilag nem szükséges mindkét magánhangzót eltérően írni mai helyesírásától.]
 282 	K: <A legmagasbat embernek tekinted.> 
	A: Talán nem tiszta. Azt akarja-e mondani: istent is antropomorphisálod, avagy csak ezt: “És ember, ami legmagasb neked.”? 	[Az egész megjegyzést A kihúzta, de M helyeselte és vörös keresztet tett melléje. Antropomorphisálod: emberi tulajdonságokkal ruházod fel, emberivé teszed.] 
	A jav.: És ember az, mi legmagasb neked.
 283 	K: legfőbb ideálja, 
	1861-től: legfőbb ídeálja,
 284 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: társaúl fogad. 
	[fsz]: társaul fogad. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. 9. sor jegyzeténél!]
 287 K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: istenűl rá, 
	[fsz]: istenül rá, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 288 	K: tekintünk <meg mi tikteket>  
	A: “Meg mi” szokatlan rend: “Mi meg ép úgy tekintünk...[“] volna helyes rendben. “Mi meg szint’ úgy” - a vers rosszabb, de érthetőbb.
 	A jav.: rátok mí alá, 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: rátok mi alá
 	[A főszövegben emendáltuk a K alapján, a mérték helyreállítása érdekében a ma szokatlan helyesírású mí alakot. Az eddigi kiadások egységesen mi-t írtak, trocheust alakítva A spondeusából.]
 290 	K: v<ó>lnál [Az ékezet áth.]
 291 	K: leg<erősebb,> 
	A jav.: leghatalmasb,
 292 	K: úr 
	1861 sh: Ur 
	1863-tól: Úr
 295 	K: világ<ot választván tanyáúl>?  
	A: A participium visszás. Könnyű volna segiteni: E porvilágra közzénk mért jövél? [Participium (lat): melléknévi igenév.] 
	A jav.: világra mért jöttél közénk?  
	1861-től: jövél
 297 	K: <kimérett> 
	A: rosz hang. Szabályos életet? 
	A jav.: szabályos
 298 	K: gyermek hang<ú> [Az ékezet a K-ban áth.] 
	1861: gyermek hangu 
	1863-tól gyermek-hangu
 299 	K: Me<l>ly ..., rosznak 
 	1861, 1863: dicsér, rosznak 
 	T 1924: rosznak 
	KF 1989: rossznak
 300 	K: disharmóniát 
	A jav.: diszharmóniát
 301 	K: Me<l>ly 
	1861, 1863 sh: uj világot
 303 	K: Ho<l a> ki 
	M jav.: Hová, ki 
	[A sor mellett A megerősítette M jav.-át, odaírva: Hová,]
 304 	K: <De> mondta <az ur> 
	A: Hiatus is, a meg szócskának sem szabad volna elmaradni. 
	[Hiátus (lat): hézag, a nyelvtanban két magánhangzó találkozásakor előálló hangűr.] 
	A jav.: Megmondta isten 
	1861, 1863, T 1924: isten
	KF 1989: Isten
 306 	K: <Mint> büntet<het>ne? - H<ogy> ha 
	A jav.: Miért büntetne? - Hisz, ha
 307 	K, 1861, KF 1989: mellyen 
	1863, T 1924: melyen 
	 K: me<nny>ünk  
	M jav., átírva: menjünk
 308 	K: <Miért akképen> is <nem> alkotott, 
	A jav.: Egyúttal ollyanná is alkotott 
 310 	K: <Miért> 
	A jav.: Vagy mért
 313 	K: <napsugaras> napok 
	A: egyik nap pleonasmus. 
	[Pleonazmus: szóhalmozás, szószaporítás. Stílushiba.] 
	A jav.: verőfényes napok
 315 	K, T 1924, [fsz]: Mint ezt, mivel éltetve melegít? 
	KF 1989 sh: Mint azt,
  	1861, 1863 sh: melegit? 
 318 	K: Me<l>ly miljó úton ezt vitatja <majd> 
	A jav., 1861: újra. 
	1861-től: milljó. 
	1863-tól: újra; [A sor végén a 1863-tól pontosvessző áll.]
 322 	K: o<l>ly 
 325 	[A sor M betoldása a K-ba.]
 330 	K, 1861, 1863, T 1924: isten. 
	KF 1989: Isten.
 331 	K: [A megjegyzése kék ceruzával: “Örökké ifjak lettek volna.”]
 336 	K: Csügged<eztek>? / <Azt n>e hidd. 
	M jav.: Csüggedtek? / Koránse hidd. 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Koránse 
	[fsz]: Korántse [Helyesírási korszerűsítés.]
 338 	K: <Hölgyem, kövess, csak innen. innen el.> - 
	[Majd az áth. a sort így jav. M:] <De hölgyem jöj, bár merre is>
 	[Majd az áth. sorok után a K szélére írva, függőlegesen A jav.:] El innen, hölgyem, bárhová, - el, el!
 339 	K: <Olly idegen, kietlen lett e hely> 
	[Majd az áth. sort így jav. M:] <Idegen lett ez a hely és kietlen.> 
	[Az olvasat bizonytalan.] 
	A jav.: Idegen már s kietlen ez a hely. 
	[A jav. a K szélén, a 338. sor alá függőlegesen írva.]

HARMADIK SZÍN 

 	K: Harmadik <III> [majd:] <3ik> szín. 
	[Lásd még az ELSŐ SZÍN jegyzetét!]

 342	sor előtt [színhely], szerzői utasítás K: paradícsomon kivűl. ...keritésűl.
 345 	K, T 1924, KF 1989: kényszerítem 
	1861, 1863: kényszeritem
 346 	K: épen ollyat, 
	1861, 1863, T 1924: épen olyat 
	KF 1989: éppen ollyat
 347 	K: Min<őnk egykor vólt> 
	A: Nehéz: “Mint egykoron volt”? 
	A jav.: Mint az előbbi,
 351 	K: Me<l>lytől 
 353 	K: Amíg <ipar lesz, és haza> 
	A: Tán így: Amíg belőle hon lesz és ipar, 
	[Ez A javítása is a K-on.] 
	1861, 1863: A mig
 359 	K: érzed-<é>  [K-on az ékezet áth.]
 360 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
 365 	K: most daco<lsz> a tiszta égnek, 
	A: dacolni valamivel. Inkább vesszen a rím. 
	A jav., 1861: dacot hánysz a tiszta égnek, 
	Sz: magyartalan is, nem is világos. 
	1863-tól: fittyet hánysz a tiszta égnek, [M jav. Sz nyomán.]
 371 	K: köszönjek néki<,>?  
	[A vessző átírva kérdőjellé.]
372
-373 	K, 1861: ha érdemes leszen /Fáradságára, csak munkám gyümölcse.
 	Sz: magyartalan s dísztelen. 
	1863-tól M jav.: ha érdemes leszen / Terhére, csak fáradságom gyümölcse.
 374 	K: A kéjet, <mellyet> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: a mit 
	KF 1989: amit 
	Sz: “kéjet” nem megy. [M nem fogadta el a bírálatot.]
 377 	K: Me<l>ly jár nyomá<ba>n, a lehangolásban. 
	A: rímel. Lehetne így: A mely nyomán jár - a lehangolásban. 
	[Ez lett A jav.]
 378 	K: hálának <pántja> [A szó többszörösen átírva, áth.] 
	A: Csunya ez a nem is tiszta magyar pánt.. Kapcsa? csatja? örve? 
	A jav.: csatja
 379 	K, 1861: Lehulla is, habár szabad levék 
	1863-tól M jav.: Le is hullt rólam, bár szabad levék
 379
-384 	Sz: Telyességgel nem értem. Nyelvtanilag is nehéz, de azon mégis áttörök valahogy, logikailag homályosabb. [M nem változtatott.]
 380 	K: lerontni:  
	1861-től: lerontni,
 381 	K, 1861: Mit dőre tervvel ember alkotand, 
	A: nem tudom, magáról szól-e Ádám, vagy másról. Ha az első, akkor visszás, hogy önbizalma dacára tervét dőrének mondja, ha a leendő nemzedékről - anachronismus tudnia, hogy dőre tervek is lesznek. Olyannak kell képzelnie ivadékát, mint maga. 
	1863-tól: Tapogatózva a mit tervezék,- 
	KF 1989: Tapogatózva, amit
 382 	K: Ahhoz segélyed sem <szükségelém tán> 
	A: Nem versbe való ez a szükségből faragott szó: “Ahhoz segélyed tán fölösleges”? 
	A jav.: kellett talán, 
 383 	K, 1861: S felküzdtem v<ó>lna lelkem erejével. [Az ékezet áth.]
 	M jav.: Megbirta volna azt saját erőm. 
	[Sz 379-384. sorra vonatkozó, fentebb közölt megjegyzése alapján.] 
	1863, T 1924: Megbirta 
	KF 1989: Megbírta
 384 	K, 1861: De nem menekvém 
	1863-tól: S te nem mentél meg , 
	[M jav. Sz 379-384. sorra vonatkozó megjegyzése alapján.]
 385 	K: M<ivel> 
	A jav. 1861, 1863, T 1924: Melylyel 
	KF 1989: Mellyel [A továbbiakban a kétjegyű mássalhangzók kettőzésének régies helyesírású alakváltozatait nem közöljük.]
 387 	K: T<án czérna szál>, annál <gyalázatosb> 
	[A Tán szó átírva így: Talán.] 
	A: gemein ez a cérna... fonál kellene inkább. Vagy hajszál etc.
 	A jav. a K-on: Talán egy hajszál - annál szégyenebb, - 
	KF 1989: szégyenebb - [A vessző elmaradt, sh.]
 388 	K: k<ó>rlátozza [Az ékezet áth.]
 393 	K: kényszerít<end nem sokára> 
	A jav. K, 1861: hunnyászkodottan 
	1863-tól: hunyászkodottan
 395 	K: E kötel<ék> 
	A jav.: Ezen kötél
 396 	K: vagy <nagyon>, 
	A jav.: vagy igen,
 401 	K: <néked> még dacol<hat>. 
	A: l. feljebb. “bír veled dacolni”.
 	A jav.: még dacol veled.
 402 	K: <a>mi velem dacol<hat>, 
	A: “S csak is ez az... mi én velem dacol”; 
	A jav.: mi velem bír dacolni,
 404 	K: <Elrejtve zajtalan mert működik> 
	A: Az inversio nagyon kemény. 
	[Inversio (lat): szokatlan szórend.] 
	A jav.: Hogy, mert elrejtve munkál s zajtalan,
 405 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: homályban űl, 
	[fsz]: ül, 
 	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 407 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megszédűlne 
	[fősz]: megszédülne 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 409 	K: Me<l>lynek határa egy arasz<t>nyi lét. 
	A jav.: Melynek határa egy arasznyi lét.
 410 	K: Ha<d>d meg<látnom> hát <azt a> működést, 
	A: Nehéz a spondeustól. 
	A jav.: Hagyd megtekintnem hát e működést
 412 	K: Me<l>ly 
	A: “Melly rám befolyhat” - messze van a praedicatum a subjectumtól. Az incisumok nagyon elfordítják a beszéd értelmét. 
	[M meghagyta a szöveget eredeti formájában. A latin nyelvtani kifejezések: praedicatum - állítmány, subjectum - alany, incisum - közbevetés, közbevetett mondat.]
 413 	K: O<l>lyan
 414 	K: V<ó>ltál [Az ékezet áth.]
 418 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: szakadatlanúl 
	[fsz]: szakadatlanul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 419 	K: földsark<a>kig 
	A jav.: földsarkokig
 420 	K: rohan. 
	T 1924 sh: rohan?
 421 	K: Me<l>ly
 422 	K: me<l>ly
 425 	K: belé<!> - 
 428 	K: lön,
	1861-től: lőn
 429 	K: melly alak 
	1861, 1863, T 1924: mely alak 
	K, KF 1989: melly alak
 433 	K: me<l>lyben
 434 	K: o<l>ly
 438 	 K: <silledsz> [Az áth., átírt szó eredetije T olvasata.] 
	A: sűlyedsz... az ilyet majd az ortographiánál meg kell javítanunk.
 	[Ortographia (gör-lat): helyesírás.] 
	A jav.: sülyedsz
 439 	K: Mig 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: Míg
 440 	K: Me<l>ly 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: örűlt, 
	[fsz]: örült, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 441 	Sz: “voltommal” szokatlan. [M meghagyta.]
 444 	K: vész<t> hozó 
	A jav.: vészhozó
 444 -
 445 	[A felkiáltójelet tett e két sorhoz.]
 448 	K: I<l>ly
 451 	K: Magamt<ó>l [Az ékezet áth.] 
	Sz: “gondviseletet” szokatlan. [M változatlanul hagyta a sort.]
 452 	K: Mit <a tudatlan> ösztön sejtett <már> 
	M jav.: Mit ösztönöm sejtett, de nem becsűlt,
 	1861, 1863, T 1924, KF 1989: becsűlt, 
	[fsz]: becsült, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 453 	K: <S hatalmasabban vágyja a tudás még.> 
	M jav.: S tudásom óhajt, - <ó>h de hasztalan. [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh de 
	KF 1989: óh, de
 454 	K: Ugy-é, ugy-é, <én is rég> érzek <illyest> 
	M jav.: Ugy-é, ugy-é, hasonlót érzek én is.
 455 	K: <Midőn> te... 
	M jav.: Ha majd te...
 457 	K, KF 1989: Körűltekintek 
 	1861, 1863, T 1924, [fsz]: Körültekintek 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 458 	K: És égen földön n<incsen> egy rokon 
	M jav.: És égen földön nem lesz egy rokon 
	KF 1989: égen-földön
 459 	K: Nincs egy barát.. 
	M jav.: Nem egy barát..
 460 	K: Nem így v<ó>lt ám <a>z... [Az ékezet áth.] 
	M jav.: [...] ez
	1861, 1863: Nem igy volt ám ez... 
	KF 1989: Nem így volt ám az...
 461 	K: Hisz <hogy> ha o<l>ly... 
	M jav.: Hiszen, ha oly...
 462 	K: Hogy fáztok <más felettetek ha nincs> 
	A: nehézkes inversio. 
	A jav.: Hogy fáztok ápoló kéz s gond ne’kűl,
 463 	K: olly 
	1861-től: oly
 464 	K, 1861, 1863, T 1924: istent 
	KF 1989: Istent
 465 	K: <Rokonibbat mint a rideg öreg volt,> 
	A: “Rokonibbat (u u - -) mint a rideg öreg volt” Rosz vers, rosz hang.  
	A jav.: Ki nyájasabb lesz, mint a zord öreg:
 467 	K: Az <égből,> szép <ártat-lan> fiú <az>.- 
	M jav.: Az égi karból, szép szerény fiú <az>.- 
	A: az nem kell [A kihúzta a szót.]
 468 	K: Jelenj meg <óh> szellem. 
	M jav.: Jelenjél meg, szellem.  
	A: “szellem-velem” - nem jó rím, mert - u = u u.
 469 	K, T 1924, KF 1989: bírsz 
	1861, 1863: birsz
 470 	K: <Im a vén> tagadás 
-471 	 Hiv<ott>, <nem> merne más. 
 	[A nem szó átírva hisz-re, majd M ismét betoldotta a sorba a tagadószót.] 
	M jav.: Az ősi tagadás / Hív, hisz nem merne más.
 473 	K, T 1924, KF 1989: szelíd.
	1861, 1863: szelid.
 474 	K: Mi gyönge és <szelíd> az égi karban, 
	M jav., K, T 1924, KF 1989: Mit gyöngeűl látál az égi karban,  
	1861, 1863: gyöngeül  
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 475 	K: <.....> 
	M jav.: erős
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
 478 	K: föl<idézni>  
	M jav.: fölzaklatni
 479 	K: Ha felveszem képem, leroskad<a>sz, 
	A jav.: Ha felveszem saját képem, leroskadsz,
 480 	K: <S e férgek itt melletted el enyésznek.> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: S eme két féreg itt megsemmisűl. 
	[fsz]: megsemmisül. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
481 	K: <.....> 
	M jav.: büszke [Átírás, az eredeti szót nem tudtuk megállapítani.]
 482 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: istenűl fogad? 
	[fsz]: istenül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 483 	Sz: Elrészletezve... stb. Ki? az ember vagy a föld szelleme? A vonatkozás előttem nem elég világos. [M nem változtatott.]
 485 	K: Erős vágy<ódás>... 
	M jav.: Erős vágyakkal...
 489 	K: b<ó>ldogság [Az ékezet áth.]
 493 	A: “már meghatározások” (vannak). Nehéz magyarban az ilyen. Vagy meghatározátok? úgy jó. 
	[M áthúzta A jegyzeteiben a “határozások” szót. A tehát rosszul olvasta itt ki M írását.]
 495 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Kik úgy 
	1863 sh: Ki úgy...
 497 	K, 1861, T 1924, KF 1989: kétségbesőnek 
	1863 sh: kétségbeesőnek
 498 	K, 1861,T 1924, KF 1989: kísérendnek 
	1863: kisérendnek
 499 	K: á<l>talváltozottan
 501 	K: <És az> örök ifjú szív ideálja. 
	M jav.: S örök ifjú sziveknek ideálja.
 503 	K: me<l>ly foly, nem hatok belé<je>- 
	M jav.: hatok belé -
 505 	K: Ne hitegess, <már> Lucifer tovább, 
	M jav.: Ne hitegess, Lucifer, ne tovább,
 506 	K: mindent, <a>mint  
	M jav.: mindent úgy, mint
 507 	K:<....... .... ... ....... . .......> 
	M jav.: Keserves lesz még egykor e tudásod,
 508 	K: <T>udatlanságért <.... ....... .....> 
	M jav.: S tudatlanságért fogsz epedni vissza. 
	[M vakarás után átírta e két sorban a szavakat. Az eredeti szöveget - az 508. sor első szó kivételével - nem tudtuk megállapítani.]
 509 	K: Csak türelem. 
	1863-tól: De tűrelem
 510
 512 	K: mindent <kitudsz> 
	M jav.: mindent megértesz
 513 	K: türelemről 
	1861-től: tűrelemről
 515 	K, T 1924, KF 1989: az élet fájából  
	1861, 1863 sh: az életfájából
 516 	K: Arasz<t>nyi... [A jav.]
 518 	K: <é>s az egy napos <légy>. 
	A: A légy egy az, hogy nem igen poétai, más meg hogy a catalecticus verset szaporítja. 
	A jav.: s az egynapos rovar 
	M: “Az egynapos légy” - ezt biz én németből fordítottam, magyar neve “kérész”, de ezt meg nem értik, s így csakugyan legjobb lesz az “egynapos rovar.” 
 519 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: örűl, 
	[fsz]: örül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 521 	K: Nem az idő halad<,> mi változunk csak, 
	A: a csak nélkül is ugyanazt az értelmet adná, több emphasissal, jobb verssel. 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani. Emphasis: beszédbeli, viselkedésbeli hév, lendület jelentése mellett a nyelvtanban értelmi tagolást, mondathangsúlyt is jelent.] 
	A jav.: Nem az idő halad: mi változunk, 
	1861, 1863 sh: mí
 522 	K, 1863: szinte 
	A jav., 1861: szintén egyre megy [M nem fogadta el.]
 523 	K: betöltöd célodat te is <hát>, 
	A: a hát megint kimaradhat.
 525 	A: “szorítva az” hiatus.
 	[M meghagyta.]
 530 	Sz: együttleges... bölcselmi műszó, nem költői irányhoz való.
 531 	K, T 1924, KF 1989: Kitűzött 
	1861, 1863: Kitüzött
 532 	K: Mig <a vég eljő> 
 	A jav.: Mig eljön a vég
 533 	K, T 1924, KF 1989: így 
 	1861, 1863: igy
 535 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tanúlsz, 
 	[fsz]: tanulsz,  
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 539 	K: <Miljó évekre> lesz...
	A jav.: Évmilliókra lesz...
 540 	A: nem értem tisztán. A másik sor nem tudom szándékosan rimel-é? Tán könnyebb lenne így: Ez visszapillantása az öregnek / De ifju keblem forró vágya más: / Jövőmbe vetni egy pillanatot. 
	M: “Ez visszapilllantása é. ú. t.” Lucifer, úgy emlékszem, azzal biztatja Ádámot, hogy csak tűrjön, hisz lassanként majd keresztülmegy sok iskolán, de tapasztalatai megmaradnak, s ezekből absztrahálhatja a tudást. Erre Ádám azt mondja, hogy köszöni, de nem él vele, mert hisz ez nem volna egyéb, mint visszapillantása az öregnek. Az ő ifjú lelke pedig előre akar nézni a jövőbe. - Így akartam én e helyet érteni, s midőn azt írod, hogy nem érted egészen, csak rám illeszted a “Gut gedacht und schlecht gesprochen”-t.
 541 	K: De <forró vágya ez ifjú kebelnek> 
	A jav.: De ifju keblem forró vágya más:
 547 	K: beláttok <,>
 550 	K: me<l>lybe
 553 	K: kicsíny  
	1861-től: kicsiny
 554 	K: Me<l>ly
 555 	K, T 1924, KF 1989: e súgár 
 	1861, 1863: e sugár

NEGYEDIK SZÍN 

	K: Negyedik <IV> [majd:] <4ik> szín. 
	[Lásd még az ELSŐ SZÍN jegyzetét!]

 556 	sor előtt [színhely], szerzői utasítás, 1861 sh: HÁRAÓ 	1861, errata-lap: PHÁRAÓ [Az I. kiadás hat sajtóhibáját javították a kiadás errata-lapján. A javítás a következő módon történt:
	lap sor hiba ja[v]itás
	31 2 felül HÁRAÓ PHÁRAÓ]
556	sor előtt [színhely], szerzői utasítás, K, 1863: ministere; … korbács<okkal>csal [A jav.] 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Elől
	fsz: Elöl [Helyesírási javítás. Elől: honnan?, elöl: hol?]
 557 	K: Melly elvérezni b<ó>ldog [Az ó ékezete áth.] 
	1861-től: Mely
 559 	K: <párnáján>  
	A jav.: vánkosán
 561 	K: <álmát egyaránt> 
	M jav.: álomképeit, 
 	[M a szöveget átírta, a fenti változat T olvasata.]
 565 	K: dicsőse Úralom 
	[A két szó közét tintapaca takarja. Arany az úralom szót megismétli a lapszélen.]  
	1861-tól: dicsőség, úralom
 567 	K: Száz tartomány<nak> 
	A jav.: Száz tartomány bő
 573 	K: <......> M jav.: lányka  
	[M a szót vakarás után átírta, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
 574 	K, T 1924, KF 1989: őrűlt 
 	1861, 1863, [fsz]: őrült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 575 	K: <tiéd> 
	M jav.: tiéid
 576 	K: érzi<k>, betölté<k> hívatás<ok> 
	[M a k-t kivakarta, az -ok végződést pedig átírta.] 
	M jav.: érzi, betölté hívatását 
	1861, 1863 sh: hivatását
 577 	K: tudt<ák> 
	M jav.: tudta
 579 	K: Mint <köteles> 
	[M az eredeti szót átírta, s a lapszélre is odaírta.] 
	M jav.: Mint kénytelen 
 580 	K: <Miatta>, <és> nem köszön<ve> 
	A jav.: Érette, nem köszönhetem
 581 	K: <emelek> 
	M jav.: alkotok,
 583 	K: Me<l>ly
 584 	K: Müvészetét a természet <.......> 
	M jav.: csodálja 
	[Az utolsó szót M átírta. Eredetijét nem tudtuk megállapítani.]
 	1861-től: Művészetét 
	[Meggondolandó lenne a K eredeti jambusát visszaállítani!]
K: 	Nincs földindúlás, nincs vész, melly  ledöntse< , >: 
	1861, 1863 sh: fölindulás 
	1861 sh: nincs víz, 1861, errata-lap: vész [Az I. kiadás hat sajtóhibáját javították a kiadás errata-lapján. A javítás a következő módon történt:
	 lap sor hiba ja[v]itás
	 32 15 felül viz  vész]
	T 1924, KF 1989: Nincs földindúlás, nincs vész, mely ledöntse:
 587 	K, 1861, 1863, T 1924: isten.
	KF 1989: Isten. 
 588 	K: S <ó>h, pháraó, mégis b<ó>ldog [Az óh és a bóldog ékezete áth. A pháraó szót KF 1989 mai helyesírásúra jav.] 
	KF 1989: S óh, fáraó,
 589 	K: képzeletben < ,> ? tedd
 590 	K, 1861, 1863, T 1924: Ürt érzek, mondhatatlan ürt. 
	KF 1989: Űrt érzek, mondhatatlan űrt.
 591 	K: b<ó>ldogságot [Az ékezet áth.]
 594 	K: imád<a>na [M jav.]
 600 	K: <És> új<ból> 
	A jav.: Sőt újra 
	Sz: régi sikereddel, azaz: sikertelenűl, ezt így nem használják, vagy nem értik. [M a változtatási javaslatot nem fogadta el.]
 600 	sor után utasítás K: jajveszékel<és közt> ....... összerogy<ik>. 
	A jav.: jajveszékelve...... összerogy.
 601 	K: <hívod> azt< ,>. 
	A: “Hiába hívod azt” a hívod, (ruft) magyarban nem teszi azt ki: segélyűl. Talán kéred, noha ez gemeinabb. 
	A jav.: kéred azt.
 602 	K:v<ó>lt [Az ékezet áth.]
 606 	sorban utasítás K: neét 
	A jav.: nejét [A j Arany betoldása.]
 606 	K: Hagyjátok <őt, el> innét. 
	A jav.: Hagyjátok ott. El innét.
 607 	K, T 1924, KF 1989: szivembe 
	1861, 1863: szívembe,
 608 	K: Ki e nő és mi <bűbájt bír sajátúl> 
	A: “mi bűbájt bír sajátúl” - veszett hang, rosz syntaxis. “Ki nő és miféle bája van,” [Syntaxis - gör-lat szintaxis: mondattan.] 
	A jav.: mi bűve-bája van, 
	1861 sh: Kie nő 1861, errata-lap: Ki e [Az I. kiadás hat sajtóhibáját javították a kiadás errata-lapján. A javítás a következő módon történt:
	 lap sor hiba ja[v]itás
 	 34 2 felül Kie Ki e]
 609 	K: Me<jj>el 
	M jav.: Melylyel [KF 1989 jav.: Mellyel]
 610 	K: <P>orban fetrengő <lényé-hez ragadja>? 
	A: “lényéhez ragadja” - nem volna jobb: “Lerántja porban fetrengő magához?” [Ez lett A jav.]
 612 	K: Me<l>lyekkel gúnyúl vett körűl <teremtőd>, 
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Melyekkel gúnyúl vett körűl urad, 
	[fsz]: gúnyul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 613 	K: herny<u> v<ó>ltodat, 
	A jav.: hernyó voltodat, [Az u átírva, az ó ékezete áth.]
 614 	K: lepkeként csapong<a>sz. 
	A jav.: csapongsz. 
	1861: lepkekint
 615 	K: mí<l>ly 
	1861, T 1924: míly 
	1863: mily 
	KF 1989: milly
 616 	K: újainkból, [majd:] újjainkból 
	1861-től: ujjainkból,
 618 	K: Amí<l>lyen sértő ép o<l>ly 
	1861, 1863, T 1924: A mílyen sértő, ép oly 
	KF 1989: Amillyen sértő, éppoly
 619 	K: [M betoldása a K belső lapszélén.]
 620 	K: [M betoldása a K belső lapszélén.] 
	A: Mit tegyek tehát” - Nem volna jobb tegyen? (t.i. a bölcs király kiről Pharaó beszél) akkor jobban jőne a következő két sora Luczifernek. Vagy ott a tudás a subjectum, meg az erő? Nehéz érteni e két sort: “Nincsen más hátra, mint hogy a tudás(nak) létét tagadja (a bölcs király); vagy pedig: nincsen más hátra, minthogy a tudás (saját) létét tagadja, s az erő (ugyanazt) kaczagja.” kell vele tenni valamit, mert “brevis esse laborat, obscurus fit.” [A latin mondat Horatius Ars poeticá-jának egyes sz. 3. személybe tett sora, jelentése: “Tömörítve akar írni, homályos lesz.”] 
	M: Szó van, mint emlékszem, éppen e hely előtt szimpátiákról s más oly tényezőkről, melyek megukban semmiknek látszanak, kézzel meg nem foghatók, s mégis mélyen hatnak az emberek sorsába. - E tényezőket sem a tudomány nem bírja megmagyarázni, sem a fizikai erő hatalma alá hajtani. Erre vonatkozik Lucifer gúnyoros megjegyzése, hogy ha így van, nincsen más hátra, mint hogy a tudomány kereken tagadja meg létezésöket is ily rejtett erőknek; a fizikai hatalom pedig kacagja, gúnyolja, kicsinyelje azokat, hogy kompromittáló tehetetlenségét e semmik irányában elpalástolja.
 620 	után utasítás K: (gunynyal) 
	1861, 1863: [Az utasítás a kiadásokban nincs meg.] 
 621 	K: <S így n>incs 
	M jav.: Nincsen 
	Sz: Nincsen más hátra, prózai fordulat. [M nem változtatott.]
 622 	K: <Azt eltagadja, s az erő kaczagja.> 
	A jav.: Tagadja létét e rejtett fonálnak:  
	[A javítását függőlegesen írta a lapszélre.]
 623 	K: S kacagja durván az erő s az anyag. 
	[A sor Arany betoldása, melyet függőlegesen írt a lapszélre.]
 626 	K, 1861: úgy-e bár 
	1863 sh: ugy-e bár
 628 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
 629 	K, 1861: a mint meglelél.  
	Sz: nem világos; így jobb volna: a mint rám találtál. 
	M jav. 1863-tól: amint föllelél.
 630 	K: a gúlához követ <hord>,  
	A jav.: a gúlához követ 
	A: Az utóbbi két praedicatumot az olvasó az erősre értheti inkább: “Miért él a pór? gúlához követ”
 631 	K: <Mit az erős rak>, s állítván utódot 
	A jav.: Hord az erős [A jav. a lapszélen így, rag nélkül.]
 	1861-től: Hord az erősnek,
 632 	K: Miljók 
	1861-től: Milljók
 633 	K: <...> Lucifer, <de> mi [Az első áth. szó olvashatatlan.] 
	A jav.: Ah, Lucifer, mi
 637 	K: Egy rabszolgával <van kevesb a földön>. 
	M jav.: Egy rabszolgával a földön kevesb van. 
 638 	K: Neked <hitvány> szám 
	A: jobb metrumot ad: silány. A jav.: Neked silány szám,
 639 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
 642 	K: helyed< ,>: 
 643 	K: A bájnak <ép> úgy fej<e>delme vagy  
	A jav.: A bájnak épen úgy fejdelme vagy
 644 	K: Mint az <erőnek> én, 
	M jav.: Mint a hatálynak én, 
	A: a hatály jobb metrum ugyan, mint a kitörlött erő, de ez erősebb.
	A jav.: Mint az erőnek
 645 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
 646 	K: parancsod <nékünk végzetünk> 
	A jav.: parancsod a pór végzete
 647 	K: Nem is <kötődöm> 
	A jav.: Nem is szabódom
 649 	K: Ne több<et> e szót. <Ó>h, hát bírodalmam [Az ékezet áth.] 
	A jav.: Ne többször 
	1861, 1863, T 1924 sh: Oh hát birodalmam 
	KF 1989: Óh, hát
 651 	K: Elég<edj egyelőre, hogy> parancs<od>  
	M jav.: Elég, ha egyelőre a parancs
	[Ezek a javítások T szerint benne vannak a K-ban - a fakszimile kiadáson ennek már nyoma sincs, legfeljebb kivakart szöveg lehetett. Gyanús, hogy KF 1989 sem közli e szövegváltozatot!]
 652 	K, 1861: és ne írigyeld 
	1861 sh: irigyeld 
	1863 M jav.: óh ne írigyeld  
	T 1924: oh ne írigyeld  
	KF 1989: óh, ne írigyeld
 654 	K, 1861, 1863, T 1924: istenem,  
	KF 1989: Istenem,
 655 	K: ellentétel ez< ,>
 656 	K, 1861: Törekvésünkre gúny <a> 
	M jav.: Törekvésünkre gúny e 
	1863-tól: Törekvésinkre
 657 	K: <...... ..........> 
	M jav.: Vagy hivság<á>ra szánalmas 
	[M a K-ban a két hosszabb szót vakarás után átírta, az eredetit nem tudtuk elolvasni.] 
	M jav.: Vagy hivságunkra 
	Sz: Törekvésünkre ....mosoly: érthetetlen így; tán ezt teszi: törekvésünk izgatottságára gúny e nyugalom, vagy annak (törekv.) hiú voltára szánalmas mosoly az....?
 663 	1863: [A 2. kiadásból e sor hiányzik, a K-ban és az 1861-es kiadásban benne van.] 
	K: Ah mi<l>lyen 
	A jav. K, 1861, T 1924: Ah mílyen  
	KF 1989: Ah millyen
 664 	K: <Ó>h, nem hallod-<é> [Az ékezetek áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
 666 	K: igaz< ,>:
 667 	után: [Az utasítás (Luciferhez) az 1869-es (3.) kiadás toldása.]
 668 	K: Te meg <tiltsad be>  
	A: Szabályos de erőszak látszik: Csitítsd el! 
	A jav. : némítsd el 
	1863 sh: némitsd 
 670 	K: <aztat> az igával 
	A jav.: az igával azt
 672 	K: Szíveden keresztűl 
 	1861, 1863 sh: Sziveden 
 	1861, 1863, T 1924, KF 1989: keresztűl 
	[fsz]: keresztül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 674 	K: kiált segély<ért> 
	M jav.: kiált segélyt
 675 	K: <ölj meg> 
	A jav.: zúzz el
 676 	K: Ha <az> a népjaj 
	M jav.: Ha a nép jajja 
	A: “Hogy (!) a nép jajja”, vagy “e nép jajja” ha a specziális vonatkozás el nem maradhat.
 678 	Sz: Mulatni h. mulattatni értendő. [M nem fogadta el a javaslatot.]
 679 	K: mindent, <ami kívülem van,> 
	A jav.: mindent, kívülem mi van:
 681 	K: Hogy <a> mosolyom üd<e>, <szám> láng legyen 
	M jav.: Hogy mosolyom üdv, ajkam láng legyen
 682 	K: miljó karú 
	1861-től: milljókarú
 683 	K: jajgat oda<künn>  
	M jav.: jajgat odakint
 685 	K: Én, <mint> a népnek  
	M jav.: Én, én, a népnek
 687 	K: És <véled én> 
	[A véled szó ékezetét áthúzta, majd a mondat 2. és 3. szavának kicserélését hullámvonallal jelezte A.] 
	A: a véled ige is: olvashatja a szórakozott így: “És véled, én?...” - És én veled. Semmi a metrum. [Ez lett A jav.] 
	K: A miljók 
	1861-től: A milljók
 688 	K: h<ó>lt [Az ékezet áth.]
 689 	K: <..... .....> 
	M jav.: Komor levél 
	[M a két szót vakarás után átírta, az eredetit nem tudtuk kiolvasni.]
 691 	K: <.......... .......> 
	M jav.: Siketté lennem 
	[M a két szót vakarás után átírta, az eredetit nem tudtuk kiolvasni.]
 692 	[A K 25. oldalát, a 692-725. sort, a sok áth., tintapaca, vakarás miatt A újraírta, így a K 26. oldalán is ugyanezek a sorok szerepelnek, természetesen A kézírásával, tisztázatban, számos helyen javítva, megváltoztatva M eredeti megfogalmazását.]
 693 	K: [A sor a K-ban nehezen olvasható a tintapacák miatt, különösen a két mondat határán és a sor végén.]
 694 	K: [A K-ban nehezen olvasható a tintapacák miatt a sor vége.]
 696 	K: Miljók vesztével és miljók 
	1861-től: Milljók vesztével és milljók
 697 	K: <.....> … <........>, 
	M jav.: Kikben....... lehel, 
	[M a két szót vakarás után átírta, az eredetit nem tudtuk kiolvasni.]
 698 	K: Miljószor 
	1861-től: Milljószor
 699 	K: Ah pháraó rajongsz, hisz  
	KF 1989: Ah, fáraó, rajongsz; hisz
 700 	A: “A végezet elítélt állata” - Nehéz hang. Talán: “A végzés, a végzet arra ítélt állata” (a mit t.i. Ádám elmondott). 
	[Ettől a sortól a 725. sorig három szövegváltozat különíthető el markánsan. Van egy A-változat, az ősszöveg, többnyire vastagon áthúzva, egy B-változat, M javítása, s a külön lapra írt A jav., a C-változat. Ennek a 25 sornak a K-szövegváltozatait A, B, és C-sorként külön feltüntetjük.]
	K, A-sor: <Igába termett állat, már ma mentsd fel.>
	B-sor, M jav.: A végezet el ítélt állata, 
	C-sor, A jav.: A végzet arra ítélt állata,
 701 	K, A-sor: <Amit te el vetsz, ő meg nem nyeri,>
	B-sor, M jav.: Melly bár mi rendnek malmán húzni fog 
	C-sor, A jav.: Mely minden rendnek 
 702 	K, A-sor: <És új urat keres holnap magának>.
	B-sor, M jav.: Mert arra van teremtve, márma menstd fel, 
	C-sor, A jav.: teremtve. Már ma mentsd fel:
 703 	K, A-sor: <Hogy is lehettél vólna te urává>
	B-sor, M jav.: Amit te el vetsz, ő meg nem nyeri
	C-sor, A jav.: A mit te eldobsz, ő meg nem nyeri, 
	[KF 1989 mai helyesírás: Amit]
 704 	K, A-sor: <Ha kebelében öntudat lakik,>
	B-sor, M jav.: És új urat keres holnap magának. 
	[Ez a C-sor, A-jav. is.]
 705 	K, A-sor: Vagy azt hiszed, hogy ülhetnél nyakán, 
	[Itt nincs M jav., s A jav.-a, tisztázata is ez lett.]
 706 	 K, A-sor: <És a> gazdának szükségét nem érzi? -
	B-sor, M jav.: Ha a gazdának szükségét nem érzi? - 
	C-sor, A jav. [ugyanez, kötőjel nélkül]: érzi?
 707 	K, A-sor: [Először:] <Mély tenger a nép, már mit tégy vele>
	[Majd:] <Sohsem lesz fényes, a hullám csupán>
	[Majd:] <Mit színe fel vet s e hullám te vagy.> 
	[A három kihúzott sor fölé írta M javítását:] 
	B-sor, M jav.: Ha kebelében öntudat lakik.
	[A C-sor, A jav. csak a mondatzáró kérdőjellel és kötőjellel tér el ettől:] lakik? -
 708 	K, A-sor: Miért jajgat hát, mint <hogy> ha fájna néki 
	[Ez a B-sor, M jav., s a C-sor is. ]
 709 	K, A-sor: A szolgaság? / <Ép az ha nem jajongana>
	B-sor, M jav.:   A szolgaság? / 
 		Fáj, bár nem tudja mi. 
	[C-sor, A jav.: a tudja szó után vessző.]
 710 	K, A-sor: <Mutatná, hogy fel kell őt menteni.>
	B-sor, M jav.: Mert minden ember úralomra vágyik, 
	C-sor, A jav.: <ú>ralomra vágy, 
	[Az ékezet áth. A jó jambus kedvéért vissza lehetne állítani a hosszú ú-val írt alakot, ám a maitól eltérő helyesírás egy kiadásba sem került be, így maradtunk a megszokott szóalaknál. ]  
	Sz [710-718. sorról]: Mert minden... álmait, jobban helyén volna a következő színben, Miltiádész kísérleteivel szemben. 
	[M nem reagált a bírálatra.]
711 	K, A-sor: <De így a végezés elítélt állata> 
	B-sor, M jav.: Ez érzet az, s nem testvériség, 
	[C-sor, A jav.: a testvériség,]
 712 	K, A-sor: <Melly minden rendnek malmán húzni fog. -> 
	B-sor, M jav.: Mi a szabadság zászlajához üzi 
	C-sor, A jav.: űzi
 713 	K, A-sor: <Mindenkiben van vágy uralomra>
	B-sor, M jav.: <De mert nem ébred tiszta öntudatra> 
	[Majd:] M jav.: A nagy tömeget, ámbár öntudatra 
	C-sor, A jav.: A nagy tömeget -- ámbár öntudattá
 714 	K, A-sor: <Szabadságért is. Ez ami sovárog>
	B-sor, M jav.: <Soha a nagy tömegért sejtelemként> 
	[Majd:] M jav.: Nem ébred benne, és csak sejtelemként 
	C-sor, A jav.: sejtelemkint
 715 	K, A-sor: <A rabszolgában. Ám de a tömegben>
	B-sor, M jav.: Zaklatja azt mindenféle mi uj 
	C-sor, A jav.: Zaklatja minden olyasért, mi új,
 716 	K, A-sor: <Határozott tudatra soha sem jő>
	B-sor, M jav.: S mi tagadása a már meglevőnek 
	C-sor, A jav.: meglevőnek;
 717 	K, A-sor: <Csak űzi azt, minden felé mi új>
	B-sor, M jav.: Abban reménylvén testesülve látni 
	C-sor, A jav.: Abban remélvén testesűlve látni 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: testesűlve 
	[fsz]: testesülve 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 718 	K, A-sor: <S mi tagadása a már meglévőnek>
	B-sor, M jav.: A boldogságról képzett álmait. 
	[Ez a C-sor, A jav. is.]
 719 	K, A-sor: <Abban reménylve szép sejtelmeit>
	B-sor, M jav.: Pedig mély tenger a nép, bár mi napfény
	C-sor, A jav.: nép: bármi
 720 	K, A-sor: <A bóldogságról testesűlve látni, - >
	B-sor, M jav.: Nem hatja át tömét, sötét leend az, 
	C-sor, A jav.: Sem hatja át <z>tömét; sötét leend az, 
	[A a zömét szóalakot írta le először, majd a z-t átírta t-re.]
 721 	K, A-sor: <De egynehány, ki lelkeddel rokon>
	B-sor, M jav.: Csak a hullám fényes, mit színe fel vet 
	C-sor, A jav.: Csak a hullám ragyog, mit színe fölvet,
 722 	K, A-sor: <Élére áll határozott tudattal,>
	B-sor, M jav.: És melly hullám esetleg épp te vagy. 
	C-sor, A jav.: És mely hullám 
 723 	K, A-sor: <Mint a szabadság bámult bajnoka
		 Ezek lehetnek csak veszélyesek.>
	[M a két sort kihúzva egy fél sort írt csak a javításba:]
	B-sor, M jav.:   S mért épen én?
 	 	vagy más veled rokon 
	[A tulajdonképp a 723. sor második felét képező Lucifer-válasz a K-ban a 724. áth. sor alá van javítva. Ez a C-sor, A jav. is. KF 1989 mai helyesírással: éppen. Majd:] Vagy más, veled rokon,
 724 	K, A-sor: <Reád, helyedre tolakodva bátran>
	B-sor, M jav.: <... . ...> Kiben tudattá <...> vált a népi ösztön, 
 	[Olvashatatlan átírások, áthúzások.]
	C-sor, A jav.: Kiben tudattá vált a népi ösztön,
 725 	K, A-sor: S <...> a szabadság bámúlt bajnokáúl 
	[Ez a B-sor, M jav. is.]
	C-sor, A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: S ki a szabadság bámult bajnokáúl 
 	[Fsz]: bajnokául 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 726 	K: tolakod<va bátran> 
	A jav.: tolakodni mer.
 728 	Sz: A gazda nem marad meg, hanem a szolgaság vagy azon állapot, mely szerint a gazda van. [M nem változtatott.]
 730	K: Me<llyből
 732 	K: láncz<oka>t, gyürű<ke>t  
	A jav.: lánczot és gyürűt
 733 	K: játékszert, s mond: 
	A jav.: s mondd:
 734 	K: Fölébe <teszlek>, ez tesz nemes<e>bbé -- 
	A jav.: Fölébe tollak, ez teszen nemesbbé --
 736 	K: is lenéz<e>d. 
	M jav.: is lenézd.
 737 	K: i<l>ly
 738 	K: szolgákkal< ,>! légyen mind szabad < ,> . [M jav.]
 743 	K, 1861, KF 1989: bévégzetlenűl, 
	1863, T 1924 sh: bevégzetlenűl, 
	[fsz]: bévégzetlenül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 744 	K: <Intésűl> annak, 
	A jav.: Intő rom annak,
 745 	sor után utasítás K, 1861, 1863, T 1924: (Kint nagy örömzaj, a munkások eloszolnak. Lucifer visszatér.) 
	KF 1989 sh: (Kint nagy örömzaj, a munkások eloszolnak.) 	
	[Következő sorban, szereplőnévként]: LUCIFER (visszatér.) 	
	[Főszövegünkben természetesen javítottuk az értelemzavaró hibát: a 746-747. sor is Ádám szövege!!!]
 746 	K, 1861, KF 1989: Örűlj 
	1863: Örülj 
	[Főszövegünk az 1863-as mai helyesírású változatot követi, mert verselés szempontjából közömbös, hogy milyen alakban van a szó.] 
	K: meghaj<ó>lt [Az ékezet áth.]
 747 	K: ne hi<gy>dd, hogy kényszerít<ed>ve. [M jav.]
 750 	K: me<l>ly
 751 	K: <ládd> 
	M jav.: látod, a jaj
 752 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Elnémúlt, 
	[fsz]: Elnémult, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 753 	K: Mi<t> vágy<ol> más<t> 
	A: vágyni valamit? Igazítani könnyű volna: “Mi vágyad más?” 
	[Ez lett A jav.]
 754 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh KF 1989: Óh,
 755 	K, 1861, 1863: ép KF 1989: épp
 756 	K: <Mint a gyermek tehetlensége vonz> 
	[A 755. sor mellé a lapszélre M két sort (756-757) betoldott.]
 	M jav.: Csak gyöngeség, mit az erő szerethet. 
	Mint a védő szülő gyámoltalan
 758 	K: Volt<..>át 
	[M átírta az első szót, amely eredeti formájában olvashatatlan.]
 759 	K: <Untatlak> is e <dőre> fecsegéssel? 
	A: a dőre igen sokszor jő már elé. Itt lehetne: balga fecsegés. 
	M jav.: Ah pháraó, tán már untatlak is 
	[A sor M toldása a K-ban, eredetileg csak a most 760. sorszámmal jelölt szerepelt.]
 760 	K: <Untatlak> e <......> fecsegéssel? - 
	M jav.: E hasztalan, e balga fecsegéssel? 
	[Az egyik áth., átfirkált szó eredetijét nem tudtuk megállapítani.]
 762 	[A sor M későbbi betoldása.]
 764 	K: Erő<t> s nagyság<ot> nem <tőled lesek> 
	M jav.: Erő s nagyságért nem kebledre hajlok,
 765 	K: <Sem tudományt>, mind ezt<et> 
	M jav.: Sem a tudásért, mind ezt 
	[KF 1989 mai helyesírással: mindezt.]
 768 	[A sor M későbbi betoldása.]
 769 	K: Akármit mondasz, mind egy; <ó>h, [Az ékezet áth.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: mindegy; óh,
 770 	K: <s> azért 
	M jav.: azért
 772 	K: csecsebecs, <melly> 
	M jav.: csecsebecs, [a melly szó törölve]
 773 	sor után K: <Csak gyöngeség mit az erő szerethet.> 
	[Ez lett, betoldva a 756. sor.]
 774 	K: <De egy vágyam van mégis, teljesítsd.> 
	M jav.: És mégis egy vágy ver föl mámoromból, 
	KF 1989 sh: És mégis egy vágy ver föl mámoromból, 
	[Főszövegünkben normál betűvel írtuk a sort, hiszen ez nem utasítás, hanem a párbeszéd része.]
 775 	K, 1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh
 778 	K: A míg 
	1861, 1863: A mig 
	KF 1989: Amíg
 780 	K: Mel<l>y arcz<aidnál játszik> s el röpűl?  
	A: Úgy tetszik, hogy arcz egy van (Gesicht) orcza kettő (Wangen).  
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Mely arczodat legyinti s elröpűl? 
	[fsz]: elröpül? 
 	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 781 	K: marad <utána>  
	A: az arczon? nem, a földön. De amúgy érthetni előbb. 
	A jav.: marad, hol elszáll,
 786 	K: Kéj-kerteid <közt>
	M jav.: Kéj-kerteidben
 787 	K: <S a> pusztán k<ó>ldús, szolga nép tanyáz<ik> 
	A: Lehet s jobb is tanyáz. A jav., 1861, 
 	1863, T 1924, KF 1989: A pusztán koldús, szolganép tanyáz. 
	[fsz]: koldus, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 788 	K: nem az <ég>rázó fergeteg 
	A: nem az ég: u u; S mindezt nem ég- és földrázó fergeteg vagy: --- a mennyrázó fergeteg - 
	A jav.: S mind ezt nem a mennyrázó fergeteg
 789 	K: föld ind<ú>lás [Az ékezet áth.]
 790 	K: me<l>ly
 794 	K: me<l>lyről
 795 	K: v<ó>lt-e, [Az ékezet áth.]
 795 	után utasítás: me<l>ly
 798 	K: Fülemben cseng még: miljók 
	1861-től: milljók
 800 	K: <S érvényre csak szabad állam viszi.> 
	M jav.: Szabad államban - másutt nem lehet.
 802 	K: <Melly> Egyesekből <mely egy> egész<e>t <alkot>
	A: nem zeng. Talán így: Mely egyesekből nagy egészt csinál. 
	[Ez lett A jav.]
 804 	K: elhagyok< ,> .
 805 	K: Vezess, vezess <óh> Luci-fer új <helyemre> 
	A jav.: Vezess, vezess, új célra Lucifer
 806 	K: Ugy is sok szép időt vesztettem <el> 
	1861-től: vesztettem el [KF 1989: Ugyis.] 
 807 	A: “tört reménnyel” Nehézkes, de maradhat is.
 808 	K: szű<d> e szíve<n> 
	A jav.: szíved e szűn
 809 	K: sejtem, hogy <újólag> 
	A jav.: sejtem, hogy téged is 
 810 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Tisztúlt 
	[fsz]: Tisztult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 811 	K: <...> 
	M jav.: ölelni [A szó átírva, az eredeti szó olvashatatlan.]
 813 	K: o<l>ly
 814 	K: a célt, <mint>sem re-mé<ny>led 
	A jav.: a célt, hogysem reméled
 816 	K: Me<nyny>ünk 
	A jav.: Menjünk

ÖTÖDIK SZÍN

	K: Ötödik <V> [majd:] <5ik> szín. 
	[Ld. még az ELSŐ SZÍN jegyzetét!]

 817 	sor előtt utasítás: [Miltiades neve előbb végig Milciadesnek volt írva a K-ban. Így a 886., 908., 962., 968., 987., 1002. és az 1007. sorban. (M jav.)]
 818 	K: ment <atyád el gyors hajón,> 
	A jav.: ment el gyors hajón atyád,
 820 	K: vakmerő<e>n 
	A jav.: vakmerőn
 823 	K: <....> 
	M jav.: e hon 
	[M az eredeti szót kivakarta, így nem tudjuk kiolvasni.]
 824 	K: közénk <épen> hős 
	A jav.: közénk hős atyádat épen.
	K, 1863: közénk 
	1861: közzénk 
	KF 1989: éppen
 825 	K: <De> mért ment <hát> atyám o<l>ly 
	A jav.: Ugyan mért ment atyám oly 
 827 	K: n<eé>t bú emészti <itt>hon? 
	A jav.: nejét bú emészti honn?
 828 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
 829 	K: átka <van> o<l>ly 
	A jav.: átka űl oly
 830 	K: nőnek <igaza> 
	A jav.: nőnek van joga
 840 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: aljasúl. 
	[fsz]: aljasul. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 842 	K: p<ó>lgárerényt [Az ékezet áth.]
 844 	K: a<n>nyára 
	A jav.: anyjára
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: túlerős
	fsz: túl erős [Helyesírási javítás, valószínűleg 846. sor “túlerőre jutna” kifejezése miatt a kiadások egybeírják e szót, holott itt nem a túlerő fogalmáról van szó, hanem a túlzottan, túlságosan erős kifejezésről.]
 845 	1861, 1863 sh: még elvérzik
 846 	K: túlerőre <jőne,> 
	A: “túlerőre jőne” - jutna v. kapna. 
	A jav.: jutna,
 847 	K: a szentelt hazát 
	1861-től: ezt a szent hazát [A jav.?] 
 848 	sor után K: 1ő A népből. 
	[A sorszámmal jelölt szereplők helyesírása a K-ban hasonló a továbbiakban is. Így pl. ebben a színben 2ik, 3ik A népből, 1ő, 2ik Demagóg stb. Ezért ezeket a változatokat ezután nem jelöljük.]
 849 	K: izgató hírt,
 849
-850 	1861 sh: izgató / Hirt, 
	1863-tól: izgató / Hírt,
 850 	K: Mint hogy ha 
 	1861: Mint hogyha 
	Sz: mint hogyha igen dísztelen, mintha helyett (csaknem mindenütt, hol e szó előfordul, így van.)
	1863-tól: Hírt, mintha sergünk
 851 	K: o<l>ly
 852 	K: senki sem <forral> 
	A jav.: kohol 
 853 	K: Mint <azelőtt>, mi<ket> kivi<nni vágynék> 
	M jav.: Mint hajdanán, miknek kivitelére
 854 	K: felséges nép <eszközlése álltal> 
	M jav.: nép<et szükséglené> 
	A jav.: nép torka kellene.
 855 	K: <R>eggel<től fogva> 
	A jav.: Ma - reggel óta 
	1861-től: Ma reggel óta
 856 	K: S <ki sem szólít> szavazatom <miatt> 
	A: Miatt nem jó. Ért vagy végett kellene. “És senkinek sem kell a szavazat.” 
	A jav.: S szavazatomra nem akad vevő.
 857 	K: Unalmas l<é>t, mit <kezdjen már az ember>?  
	[A lét szóban az ékezet áth.]  
	A: Németes. “Unalmas élet! Mittevők legyünk már?” “Egy gyönge kis zavar nem ártana” (Nem volna rossz egy kis zenebona). 
	A jav.: Unalmas élet, mit van tenni már? 
	[A 858. soron, javaslata ellenére, nem változtatott A.]
 858 	sor után utasítás K: himnust kezdenek, me<l>ly 
	A jav.: himnuszt..., mely
 859 	K: <El innen, engem illet ez a hely itt> 
	M jav.: <e hely> [M átírta a szavakat.] 
	A: Germanis. [Germanizmus, rövidítve.] 
	A jav.: Odább! ez a hely itten az enyém.
 861 	K: szó<l>lsz.
 863 	K: fájva <szóllalok fel itt>, 
 	M jav.: emelek szavat,
 867 	K: <D>isz-szeker<é>ről.
	M jav., 1861, 1863, KF 1989: A disz-szekérről. 
	[M javítása a betűk átírásával.] 
	T 1924: A dísz-szekérről. 
	[Mivel a dísz szó mai helyesírásában csak erősíti a jambus hosszú szótag voltát, T szövegváltozatát fogadtuk el főszövegünkben is.]
 868 	K: <Igy koszoruzzák azt> az állatot, 
	M jav.: <Koszoruzzad meg azt> 
	[Ez utóbbi javítás T 1924 és KF 1989 szerint A jav. De Arany általában kiegészít, áthúz a kéziraton, míg Madách igen gyakran átírja a szöveget javításként. A nagy K betű formája, a beszúrt meg szó betűvastagsága is M tollára vall.] 
	A jav.: No csak virágozd fel azt az állatot, 
	1861 sh: virágozd fel állatot,
 869 	K: Mit áldozatra szán<nak>. 
	M jav.: szántál. [A szó átírva.]
 870 	K: azt a <fecsegőt>. 
	M jav.: gúnyolót. [M átírta a szót.]
 872 	K: téged, <ó>h [Az ékezet áth., a téged szót részben tintapaca fedi.]
 	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
 874 	K: <nyomorú> 
	M jav.: éhenh<ó>lt [Az eredeti szó átírva, majd az ékezet áth.]
 875 	K: Me<l>ly
 876 	K: <Nagyoknak> 
	A jav.: Gazdái  
	K: asztalá<nál>. - Óh te <nyomorú> 
	M jav.: asztaláról. - Óh te gyáva [M átírta az eredeti szavakat.]
 	1861-től: Oh te gyáva, 
	KF 1989: Óh,
 877 	K: Izlésedet nem írígyelhetem. 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Izlésedet 
	1863 sh: irigyelhetem. 
	[fsz]: Ízlésedet 
	[Mivel az első szótag mai és régi helyesírásában is hosszú szótag verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást.]
 878 	sor után utasítás: <ó>ltáron. [Az ékezet áth.]
 879 	K: Szent Aphrodíte! <ó>h [Az ékezet áth.]  
	1861, 1863: Aphrodite! oh 
	KF 1989: Aphrodíté! óh 
	[A K és T 1924 alapján visszaállítottuk az eredeti jambust. Ld. még a 885. sort is!]
 882 	K: enyhet <hős szivébe> csak. 
	M jav.: enyhet csak bajnok szivére.
 882 	sor után utasítás: Charis<e>k 
	[A jav.: Charisok. Később is, minden előfordulásnál.]
 883 	K: <Ó>h nő, a <szerelem> 
	M jav.: a tiszta szív 
	[Az ékezet áth. Majd a szerelem szó kivakarva és átírva.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh nő, 
	KF 1989: Óh, nő
 885 	K, 1863, T 1924: Hála, Aphrodíte! 
	1861: Aphrodite! 
	KF 1989: Aphrodíté! [Ld. a 879. sor jegyzetét!] 
 887 	K, 1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh, 
 888 	K: Hallgassatok, <ki> vagy késő bánalomnak 
	[Az utolsó három szó M későbbi betoldása.]
 889 	K: Ér szégyene. [A félsor M betoldása.] 
	K: <S>zemtelen! <le véled>. 
	M jav.: Le <véled>, szemtelen! 
	A jav.: Le onnan, 
 891 	K: bebírta 
	M jav.: be bírta 
	1861, 1863: be birta
 893	K: Nos, 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: No s, 
	KF 1989: Nos,
	[Főszövegünk KF 1989 alapján visszaállította M eredeti szóalakját, a mai helyesírást. No és: külön, nos: egyben.]
 895 	K: kint<,>?
 897 	K: mindég 
	1861-től: mindig 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: szorúl, 
	[fsz]: szorul, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 900 	K: gunynyal 
	1861-től: gúnnyal
 907 	K: p<ó>lgártársi, s [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863: polgártársi s
 908 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.]
 	1861, 1863, T 1924: Oh, 
 	KF 1989: Óh,
 909 	K: Crispos [Főszövegünkben a görög nevek mai helyesírással szerepelnek: Kriszposz, Therszitész, Mitiádész stb. A későbbiekben erre a változásra nem térünk ki.]
 911 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: közűl 
	[fsz]: közül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 913 	K, KF 1989: így 
 	1861, 1863: igy
 914 	K, KF 1989: így 
 	1861, 1863: igy
 916 	K: Tersites? 
	M jav.: Thersites
 919 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
 925 	K: hirdetek! ellen <van> a kapuknál! 
	A jav.: hirdetek! az ellen a kapuknál!
 926 	K: gyözelmes 
	1861-től: győzelmes
 927 	K: [Az első félsorban tintafolt, M föléírva javította a szöveget.] 
 	K, 1861, 1863, T 1924: Épen 
	KF 1989: Éppen
 930 	K: szól<l>tok, tűzzel vassal 
	1861-től: szóltok, 
	KF 1989: tűzzel-vassal
 936 	K: <Fájt az itélet> 
	M jav.: Az ítélet fájt,
 937 	K: <ó>h, de keserű<e>bb [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh, de 
	KF 1989: óh, de 
 939 	K: el neét; 
	A jav.: el nejét:
 940 	K: gyermek<ével> 
	A jav.: gyermekestül. 
	KF 1989: gyermekestűl. 
	[Főszövegünk is a kiadások és a K mai helyesírású változatát tartalmazza, hiszen a sorzáró szótag így is hosszú. A sor hatodfeles jambus, tehát csonka verslábbal zárul.]
 941 	1861, 1863: szivesen,
 943 	K: jöj, jöj velem, 
	1861-től: jőj, jőj velem,
 945 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
 947 	K: mindég 
	1861-től: mindig
 947
-948 	Sz: örökké szép alatt nem tudom, Évát érti-e vagy a templomot?
 948 	K: látás<s>a
 950 	K: Me<l>ly
 954 	K: o<l>ly
 957 	K: Me<l>ly küzdelmemben a mármár 
	[A szó kötőjelessé alakítása A jav. A K-ban egy választóvonallal, majd a lapszélen a / = jellel jelezte a jav.-t Arany.]
 959 	K: <No> 
	M jav.: De [A szót átírta M.]
 960 	K: Borzalma <........> 
	M jav.: <közzénk lépend> 
	[Az eredeti, olvashatatlan szavakat átírta M.] 
	A jav. Borzalma eljő hozzánk
 961 	K: <nem-e> 
 	A jav.: vajon
 962 	K: <Kopogtat szintén véle bé határa> 
	A: Nehéz. A nem-e nem is jó magyarság. határ és kopogtat rosz trópus is. “Unalmas árnyjátékotoknak vajon / Nem áll-e majd be rettentő határa.” [trópus (gör): az irodalomban szókép] 
	A jav.: Nem lessz-e akkor itt végső határa. [A lessz régies helyesírását emendáltuk: Nem lesz‑e...]
 962 	után utasítás K: (a nép kö<z>zé vegyúl) 
	T 1924: (a nép közé vegyűl)  
	1861, 1863: [Az utasítás hiányzik.]
	KF 1989: vegyül
 963 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Könyörűlj, 
	[fsz]: Könyörülj,  
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 964 	K: <Mi vétketek hát> <..... .... .....> 
	M jav.: <mely miatt könyörgtök>? 
	[M jav., átírás az utolsó három szóban, az eredeti olvashatatlan.] 
	A jav.: <Mi bűnötök hát, hogy könyörgetek?> 
	[Majd a lapszélen:] Mi vétketek hát, a miért könyörgtök? 
	KF 1989: amiért
 965 	K: S <mit kérhet a gyöngétől> 
	M jav.: S a gyöngétől mit kérhet 
	[M jav. átírással, az eredeti szöveg T olvasata.]
 966 	K: elém <és> gyermekem; 
	A jav.: elém, se gyermekem,
 968 	K: mért jösz <jöttödön> 
	A jav.: mért is jössz, ha nőd
 969 	K: <Ha nőd s>em bír örűlni. - <Gyermekem> 
	A jav.: Sem bír örűlni jöttödön.- Fiam, 
	[fsz]: örülni 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 970 	K: tartsd fel <őt,> <a>h, 
	A jav.: tartsd fel... Ah,
 971 	K: se<m> h<á>gy reád 
	A jav.: se’ hagy reád [Az á ékezetét is áthúzta A!] 
	1861-től: se hágy 
 972 	K: Mi ez, nem értem: A nép 
	[A központozás megváltoztatása - Mi ez? nem értem. - valószínűleg A jav.]
 974 	K: vérzik szívem <és a hon> 
	A jav.: vérzik a hon és szívem;
 975 	K: mond, 
	A jav.: mondd, 
 976 	K: i<l>ly
 982 	K: elbocsá<j>tlak,
 983 	1863 sh: háztüz
 984 	K: <Pallas> Athéne 
	M jav: Athéne Pallas,
 985 	K: <Óltárodnak fölébe szentelem. -> 
	A jav.: Szentelve tűzöm oltárod fölé.
 986 	K: b<ó>ldogabb [Az ékezet áth.]
 987 	K: [Az egész sor M toldása a lapszélen.]
 988 	K: mí<l>lyen 
	1861-től: milyen
 990 	K: te<sz> 
	M jav.: te<tt> A jav.: tesz 
	[M átírta a szót, majd A áthúzta az átírt betűket és visszajavította az eredeti alakra.]
 991 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh,
 	KF 1989: Óh,
 992 	K: kelle<tt vólna> tudni. 
	A jav.: kelle tudni jobban. 
 995 	K: <eljövendek> érte hozzád. 
	A jav.: érte hozzád eljövök.
 998 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
 999 	K: megvette<,> ? tettetés [A jav. vagy M jav.]
1000 	K: k<íván> [Az áth. ellenére ez lett a kiadások szövege.]
1002 	K: [A sor M betoldása a K-on.]
1003 	K: <ismét> 
	M jav.: újra [M átírta a szót.] 
	1861, 1863 sh: Árulónak
1005 	K: Mara<tó>nnál győztem? / <Ó>h, hogy  
	1861, 1863, T 1924: Oh, hogy 
	A jav.: Marathonnál [Az ó ékezete mindkétszer áth.] 
	KF 1989: Óh, hogy
1006 	1863 sh: melyet
1008 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: mozdúlj. - 
	[fsz]: mozdulj. - 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1009 	K: Miért <eresztéd csak> szét <népedet,> 
	A jav.: Miért is oszlatád szét a hadat?
1011 	K: <E hitvány nép csak békót érdemel,> 
	A jav.: Csak láncot érdemel e csőcselék,
1012 	K: Me<l>ly 
	1861, 1863, T 1924: születél 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: uráúl,  
	[fsz]: urául, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1013 	K: <Hogy> nemesebb 
	M jav.: Ki [M átírása, az eredeti szó T olvasata.]
1014 	[T szerint Arany e sorhoz a K-ban kis keresztet tett.]
1017 	[A védje szó a K-ban M betoldása.]
1018 	K: Hát <hogy> ha <még> o<l>ly tiszta, mint <enyém>! - 
	A jav.: Hát még ha olyan tiszta, mint uram! 
	[KF 1989: ollyan - a kiadás a versmértéket helyreállítva emendálta a hosszú ly-t, M eredeti szándéka szerint.]
1019 	K, 1861, KF 1989: ollyan 
	1863, T 1924: olyan
1022 	K, T 1924: Ki vélök 
 	1861, 1863, KF 1989: sh: velök
1025 	K, 1861: vérem, s el
 	1863-tól: vérem, - el
1026 	K: A villám, melly a 
 	1861, 1863, T 1924, KF 1989: A villám, mely a 
	[fsz]: melly [Mivel mai helyesírásában a kötőszó és a névelő verstanilag két rövid szótag, a K helyesírását követve a 2. versláb trocheusból spondeussá vált.]
1027 	K: meg, - <óh>
	A jav.: meg, - vagy
1029 	K: Me<l>lyért egy élten küzködé<k> keresztűl. 
	M jav.: küzködém [KF 1989 mai helyesírással: küszködém.] 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: keresztűl. 
	[fsz]: keresztül. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1030 	[Ez a sor, az első demagóg mondata és a népítélet M toldása a K szélén.]
1031 	1863 sh: uépet
1032 	K: <Ők> nem hibás<ak>, <az> természet<ök>,  
	M jav.: Az nem hiás, annak természete,
1035 	K: Sülyessze néhány dölfös 
	[T szerint az átírt szó: Sillessze, s a javítás A-tól származik.] 
	1861, 1863, T 1924: Süllyeszsze néhány dölyfös 
	KF 1989: Sülyessze
1036 	K: Csak egyedűl én v<ó>ltam [Az ékezet áth.] 
	1863, T 1924: egyedül
1037 	1861, 1863, T 1924: ílyen 
	K, KF 1989: illyen
1039 	K: illő<... még> sok 
	M jav.: illőt sok 
	[Az illő szó eredeti toldalékát nem sikerült megállapítanunk.]
1041 	K: <E szent helyet>. 
	M jav.: Tovább e szentélyt.
1041 	sor után utasítás K: karja<i közzé> téve. 
	M jav.: karjába téve. 
	[Majd az utasítás után, Ádám következő mondatában:] I<tt> - 
	M jav.: Ím
1043 	K: szó<l>lnék
1044 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Védelmeműl. 
	[fsz]: Védelmemül. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
  	K: hisz még <e> nép  
	M jav.: hisz még ez<en> nép 
	A jav.: hisz ez a nép 
	[A még szó a K-ban nincs áthúzva, de a kiadásokból eltűnt. Az utolsó jav. is lehet, hogy Madáché, T véleményével szemben.]
1045 	K: csuszott 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: csúszott 
	[A főszövegben visszaállítottuk a K eredeti jambusát.]
1046 	K: ép
1047 	K: bocsá<j>tja 
	1861-tól: bocsátja
1048 	K: Ki <ábrándultál-e hát?> / Óh, <igen> 
	A jav.: Kijózanodtál-é hát? / Óh, nagyon.
1049 	K: Át láttad-e, 
	1861-től: Átláttad-é, 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: bódúlt 
	[fsz]: bódult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1050 	K: v<ó>ltál [Az ékezet áth.]
1052 	K: Más <bár neve,> 
	M jav.: Más név alatt
1057 	K: arasz<t>nyi [A jav.]
1058 	K: itasan Hádes felé 
	A jav.: ittasan 
	KF 1989: Hádész
1061 	1861, 1863 sh: kinjait
1062 	K: Te nő meg, aki <a paradicsomból> 
	A jegyzete a K-ban: most már emlékszik rá? pharaó korában nem.
 	A: Másutt nem emlékszik Ádám paradicsomi voltára. És ez tán jobb is. 
	A jav.: Te meg, nő, aki - úgy rémlik szivemnek -
1065 	K: nevelnél <mint> tisztes anya:  
	M jav.: nevelnél tisztes anyaként:
1067 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: bordélyban űl 
	[fsz]: bordélyban ül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1069 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Örűlj, 
	[fsz]: Örülj, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1070 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: büntetéseműl 
	[fsz]: büntetésemül. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1071 	K: Nem <a tettért mellyet sohsem cselekvém>  
	[Majd az áth. után M jav.:] Nem mint ha <bűnt követtem> aljast birtam volna tenni, 
	[M jav., KF 1989 mai helyesírásával:] Nem mintha aljast bírtam volna tenni.
1072 	K: De <hogy > 
	M jav.: De mert
1074 	K: Szép búcs<ú>, <úgy-e>? - Nos, vitéz <nem-e> 
	[A búcsú szóban a 2. ékezet áth.] 
	A jav.: Szép búcsu, nemde? - Nos, vitéz uram,
1075 	K: <B>orzo<n>gat <kissé idegenszerűen> 
	A jav.: Nem borzogat most, furcsán egy kevéssé 
	[A most után a vessző a kiadásokban elmaradt.] 
	A: nem-e borzongat... Rosz fűzés: Nem borzongat-e. - Az a nem-e mindenütt rosz. - No s vitéz uram, / Nem borzongatja kissé tagjaid...
1078-
1081 	[A jegyzete a K-ban:] Engesztelés a halálban. Ez boszantja Lucifert.
1080 	K: Á<...>
	[Olvashatalan szó átírva, M jav.: Átok]
1082 	K: köz<napos>
	A jav.: közlelkű
1083 	K: b<ó>ldogságot [Az ékezet áth.]
1085 	K, 1861, KF 1989: ollyan 
 	1863, T 1924: olyan
1086 	A: “Pedig nincs ollyan édes a szabadság 
	 Neked, amillyen fájdalmas nekem volt.” } maradhat is. 
	K: Neked, amillyen <keserves> nekem v<ó>lt. - - [Az ékezet áth.]
	M jav.: fájdalmas 
	1861, 1863, T 1924: a mílyen 
	KF 1989: amillyen 
	Sz: két végsor: Miért? nem értem.

HATODIK SZÍN 

	K: Hatodik <VI> [majd:] <6ik> szín. 
	[Ld. még az ELSŐ SZÍN jegyzetét!]

1087 	sor előtt, a színhely utasítása K: me<l>lyekben .... Apennínek felé. Középen terített <szegletes> asztal .... Catul<l>lus mind meganyi kéjenc,
 	1861, T 1924: Középen 
	1863, KF 1989: Közepén [T krit. kiadásának megoldását fogadtuk el: a mondatkezdő szó megváltoztatása véleményünk szerint nem tudatos, csupán sajtóhiba, visszatértünk a K és az 1. kiadás szövegéhez.] 
	A: Vajon nem inkább kerek asztal volt a rómaiaké? Lásd pl. Rich Diction. Antiqu. Mensa. 
	[A utalása Anthony Rich: Dictionnaire des antiquitétes romaines et grecques című Párizsban, 1859-ben megjelent művére.] 
 	T: Madách elején néhányszor Catullus-t írt, de kijavította Catulusra.
1087 	K: mi<l>ly serény 1863 sh.: szerény
1089 	K: legyőzi<...>
1090 	K: Her<k>ulesre! [M jav., átírva a betű: Herculesre!]
1091 	K: Ki <van köztünk, ki még hisz> istenekben? 
	A: sok i sok k. “Ki hinne köztünk még ez istenekben?” 
	A jav.: Ki hinne még közöttünk istenekben? 
1092 	K: Mond 
	A jav.: Mondd
1095 	K: mond, 
	A jav.: mondd,
1096 	K: értsük-e, szerelmed-<é>, 
	[A 2. szó ékezete áth., M jav.] 
 	1861, 1863: értsük-é, szerelmed-e, 
	T 1924, KF 1989: szerelmed-é
1097 	K, 1861, 1863, T 1924: épen 
	KF 1989: éppen
1099 	K: Unott h<ó>lnap, mi <még ma> elragad<t> [Az ó ékezete áth.] 
	A jav.: Unott lesz holnap, ami elragad ma,
1102 	K: Hüség<é>t értém. Vagy ki <az, dusabban> 
	M jav.: Hüségit [M átírta az é-t.] 
	A jav.: Hüségit értém. Vagy ki pazarol 
	1861-től: Hűségit
1103 	K: <Ki kedvesét kitartja>? / <Ó>h bohó! [Az ékezet a K-ban áth.]
	A: rosz hang, sok k, sok ki: és a maitresse kitartás modern. 
	[Matresse, ejtsd metresz, fr szó, jelentése szerető, kitartott nő.]
 	A jav.: Hölgyére többet nálam? 
	1861, 1863, T 1924: Oh bohó! 
	KF 1989: Óh, bohó!
1104 	K: bírod-é őt végnélkűl ölelni?  
	1861: birod-é őt vég nélkül 
	1863, T 1924: bírod-é őt vég nélkül 
	KF 1989: nélkűl
1105 	K: S <ha is>, te aki telhetetlen<űl> 
	A.: Ha is - Ha birnád is. Valahogy a versbe férkeztetni. 
	A jav.: S ha bírnád is, te, aki telhetetlen
1106 	K, 1861: Vágyol gyönyört 
	A: gyönyörre vágysz. (Még jobb, ha nem ikes)... 
	Sz: jobb volna gyönyörre vágyni. 
	1863-tól: Gyönyörre vágysz
1109 	K: mind<é>g 
	M jav.: mindig
1112 	K: nem csábitandja-é el <,>? 
	T 1924: csábítandja-é
1113 	[A sor T 1924-ben az 1116. sorként szerepel, a sajtóhibát számos kiadás átvette.]
1119 	K: O<l>ly órát élvez, mí<l>lyet 
	1861, 1863, T 1924: mílyet 
	KF 1989: millyet
1120 	T 1924: Óhajt 
	K, 1861, 1863, KF 1989: Ohajt 
	[T szerint A az 1120-1122. sorok mellé keresztet tett.]
1123 	K: mi<l>ly
1125 	K: De hát <a> fogadás? - 
	A jav.: De hát fogadástok? -
1127 	[A jegyzete a K-ban: a nőt.]
1130 	K: Egyél, <belőle, míg egy mást ki>hizlalsz <te is> 
	A jav.: Egyél, hiszen majd hizlalsz másikat.
1131 	K: <S nem esz meg-é rút féreg téged is,> 
	A: határozottan hiba. S te nem rút féreg martaléka lészsz-e Vagy
	S nem esz meg a rút féreg téged is? - 
 	A jav.: S nem dőzsöl-é rút féreg rajtad is?
1132 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Örűljön, 
	[fsz]: Örüljön, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1133 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: örűlni, 
	[fsz]: örülni, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1134 	K: tartsd magad, hé<j>! [A jav.] 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: vitézűl. 
	[fsz]: vitézül. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1134 	után utasítás, K: életéért <kérve> újait fölemeli. .... hüvely<ét feléje> tartja. 
	A jav.: életéért <köny> esdve újjait fölemeli. ....hüvelykét a glad. felé tartja. 
	KF 1989: esdve, ujjait ....hüvelykét a gladiátor felé tartja.
1135 	K: <Nyomorult te.> 
	M jav.: Gyáva <te.> 
	[Az első szót M átírta, a másodikat A áthúzta.] 
	A jav.: Gyáva korcs.
1139 	K: o<l>ly
1140 	K: egy kis vér <futott>.  
	A: “ha egy kis vér futott” germanism. ömölt. [Ez utóbbi szó lett
 	A jav. Germanism. a germanizmus szó (németesség) rövidítése.]
1141 	K, 1861: jöj 
	1863-tól: jőj
1144 	K: <A>bból elég v<ó>lt mára. / Cluvia [Az ó ékezete áth.]
	M jav.: Ebből 
	1863-tól: Clúvia! [Az 1. kiadásban még rövid u.]
1145 	K: Jöj 
	1861-tól: Jőj
1147 	K: példáj<u>kat? 
	M jav.: példájokat? 
	[A K-ban átírt betű ellenére a kiadásokban a példájukat szóalak vált elfogadottá.]
1148 	[T szerint A e sorhoz a K-ban keresztet tett.]
1150 	K: o<l>lyannyira,
1152 	1861, 1863: szivről 
	 K, T 1924, KF 1989: szívről
1155 	K: mind<é>g M jav.: mindig
1157 	K: Jó van jó Cluvia, de <azt a> lágy karod 
	M jav.: de lágy karod 
	A jav.: Jól van, jól, Cluvia, de
1158 	K: <Dagadó> kebled tőlem ne vond el, 
 	A jav.: Puhácska kebled tőlem el ne vond, 
1159 	K: Fejemről is le hullt <..........> már a fűzér.- 
	[Az utolsó 3 szót M átírta, az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
 	M jav., 1861: Fejemről is lehullt már a füzér. 
	Sz: Fejemről - a füzér - miért? 
	1863-tól: Füzérem is lesiklott ládd fejemről. - 
	[M jav. Sz megjegyzése nyomán.]
1161 	K: <E> buja tűz, 
	M jav.: Mi buja tűz,  
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: egyesűlve! 
	[fsz]: egyesülve! 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1162 	K: Szemedbe tartom, hogyha ott <találod> 
	A: Sejtem az értelmét, de fátyolozott gondolatnak is homályos. 
	A jav., 1861: Szembedbe tartom, hogyha ott leled, 
	M jav., 1863: Szemed befogom, ím, ha ott leled
1163 	K: Azt, amiért én is verseny<re léptem,> 
	A jav.: versenyt futok,
1164 	K, 1861: S dicséretet sem bírok érdemelni. - 
	Sz: Azt - - érdemelni. Mi az? Nem értem. 
	M jav, 1863: S csak egy jó szót sem bírok érdemelni. - 
	[M jav. Sz észrevétele nyomán.]
1165 	K: <.....................> 
	M jav.: Ezen savanyu arcot nézzed inkább -
	[A sort vakarás után átírta a szerző, az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
1166 	K: Miért is <az a szép lány oldalánál>, 
	A jav.: Miért is ennek az a szép leány,
1167 	K: <Jobb> hasznát <hogy ha már nem> tudja venni, - 
	A jav.: Ha már különb hasznát se tudja venni, -
1168 	K: szunnyadni
	1861-től: szunyadni
1172 	K: i<l>ly arc egész <köröknek> 
	A jav. [előbb]: ily arc egész <mulatság> 
	[majd:] egész körök
1173 	K: borít<hat> 
	A jav.: borít.
1174 	K: Ki ellen<t> áll
	A jav.: Ki ellenáll
1175 	K: lelkét <........>ragadni 
	M jav.: lelkét ártól elragadni 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredetit nem tudtuk elolvasni.]
1178 	K: Már <benne pang> a fekete halál 
	A: Nem jambus. “Lappangva ég a fekete halál” inkább menne talán. 
 	A jav.: megfogant 
	[T a K áth. szövegét tévesen lappang-nak olvasta.] 
1179 	K: Melly a várost pusztítja. - / El v<é>le, [Az ékezet áth.]
 	1861-től: Mely.... / El vele,
1182 	A: Hippia és Cluvia dala. Igen jó gondolat, de lyrai zöngelem nélkül. 
	[A K-on A megjegyzése: “kevés dallamosság.”] K: <A b>orral szerelemmel 
	A jav.: Borral szerelemmel 
	1861-től: Borral, szerelemmel
1183 	K: Eltelni soh<a> sem kell;
	A jav.: sohsem
1186 	K: S a mámor <édes> mámor, 
	A jav. [előbb]: <a kéjteli> mámor, 
	[majd a lapszélen visszaállítja, egy névelővel kiegészítve, az eredeti édes jelzőt:] az édes mámor
1187 	K: Mint <horpadó sírt> a nap, 
	A jav.: Mint horpadt sírokat a nap,
1188 	K: Létünket megaranyozza. 
	A jav.: Létünk megaranyozza.
1189 	K: <A b>orral szerelemmel 
 	A jav.: Borral szerelemmel 
 	1861-től: Borral, szerelemmel
1190 	K: Eltelni soh<a> sem kell;
	 A jav.: sohsem
1193 	[T szerint a sor elé A tévedésből írta a szerzői utasítást: mind. Ezért a T 1924 Hippia énekében elhagyja a mind utasítást, hiszen az 1861-ben és 1863-ban sem szerepel. Cluvia dalában viszont mind a két versszak refrénjénél szerepel a a K-ban a mind, az említett kiadásokban a MIND, mint szereplők neve. KF 1989 kiadásában megpróbálta az összekuszált kérdést logikusan rendezni: Hippia és Cluvia dalának egyaránt csak a 2. versszakától éneklik a refrént MINDnyájan, megismerve, megtanulva annak szövegét. Főszövegünk ezt a megoldást követi, tehát MIND szereplőként az 1193., az 1211. és az 1219. sor előtt jelenik meg.] 
	K: S a mámor <édes> mámor, 
	A jav. [előbb]: <a kéjteli> mámor, [majd a lapszélen visszaállítja, egy névelővel kiegészítve, az eredeti édes jelzőt:] az édes mámor,
1194 	K: Mint horpad<ó> sír<t> a nap, 
	A jav.: Mint horpadt sírokat a nap,
1195 	K: Létünk<et> megaranyozza. 
	A jav.: Létünk megaranyozza.
1196 	K, 1861: no s Clúvia, 
 	1863, T 1924: no’ s 
 	KF 1989: nos
1197 	K: v<ó>lt hajdanában<,>: 
	[Az ékezet és a vessző áth.]
1198 	K, 1861-től kiadások: Lucretiát
 	KF 1989: Lukréciát 
	[KF nyomán a nevek helyesírását korszerűsítettük, ahol ez nem járt együtt a verselés megváltozásával.]
1203 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Örűljünk, 
	[fsz]: Örüljünk, 
	[Mivel a zárt szótag mai helyesírásában is hosszú verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást. Ugyanez előfordul még Clúvia dalának valamennyi refrénsorában, tehát az 1204, 1211, 1212, 1219 és az 1220. sorban is.]
1205 	K: v<ó>lt hajdanában [Az ékezet áth.] 
	1861-től: volt hajdanában:
1206 	K: Brútus 
	1861-től: Brutus
1208 	K, 1863, T 1924: mi végre? 
 	1861: mi végre 
	KF 1989: mivégre?
1210 	Sz: Mi az a tar föld?
1213 	K, 1861, 1863: v<ó>lt hajdanában, [Az ékezet áth.] 
	T 1924, KF 1989: hajdanában:
	Főszövegünkben visszaállítottuk az eredeti írásjelet - a kettőspont ugyan logikus lenne a dal 3. strófájában is, de sem M, sem A nem változtatott az első két kiadásban a K vesszőjén.]
1214 	K: <Kisértett> a <nagyok> agyában, 
	A: Es spukte. Német. 
	A jav.: Rém járt fel a hősök agyában,
1216 	K: i<l>ly őrűlt 
	1861, 1863: ily őrűlt 
	T 1924, KF 1989: őrült
1217 	K: elkel<l>, 
	K, 1861: Circusainkban épen 
	1863, T 1924: Cirkusainkban épen 
	KF 1989: Cirkuszainkban éppen
1224 	K: nevet<,>.
1225 	K: <Vagy n>em <vagy-é> jól <férfi> keblemen? - 
	A: Nem magyar. A magyar jól van mikor nem beteg. - Az ilyen jól esik neki. “Nem jó pihenned férfi keblemen? / Ah jól esik!”  
	A jav.: Nem jól esik pihenned keblemen? -
1226 	K: Ah jól <vagyok>. 
	A jav.: Ah jól, nagyon.
1227 	K: A b<ó>ldogság <komollyá hogy ha hangol,> 
	A: Nehéz. 
	A jav.: A boldogság midőn elkomolyít,
1228 	K: me<l>ly
1229 	1861, 1863, T 1924: vegyül 
	K, KF 1989: vegyűl 
	[fsz]: vegyül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1230 	K: cseppe 
	M jav.: cseppje [A j beszúrása a szóba lehet A jav. is.]
1231 	K: i<l>ly
1232 	K: <Melly> hervatag. / Ah én is érzek i<l>lyest.
 	A jav.: S így hervatag. / Ah én is érzek ílyest.
	 1863: ilyest.
	[Az ílyest szóalak szerepel 1861 és T 1924 kiadásaiban is. KF 1989 visszaállította K eredeti megoldását:] illyest.
1234 	K: szűk k<ó>rlátu [Az ékezet áth.]
1237 	[A megjegyzése a K-ban:] “az emlékezet, mint csak feltételes, jobb - mint fönebb a bizonyos tudat”.  
	A: Éva emlékezete a paradicsomra itt sokkal szebben van felhozva, mint Ádámé fönebb [l. 1062. sor!]. Így kellene tán Ádámnak is emlékezni előbbi lételére.
1239 	K: v<ó>ltam, [Az ékezet áth.]
1240 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
1241 	K, 1861, 1863, T 1924: őrűlt 
	KF 1989: őrült
1243 	K: émelít 
	M jav.: émelyít [Az y betoldása lehet A jav. is.]
 	1861, 1863: émelyit
1245 	K: <................................> 
	M jav.: Keserüet kivánna már <a lélek> [Az eredeti szöveget nem tudtuk rekonstruálni, M vakarás után átírta.] 
	A jav.: már szivem.
1246 	K: f<ú>l<l>ánkot [Az ékezet áth.] 
	1861-től: fulánkot
1248 	K: me<l>ly
1249 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: őrűltet 
	[fsz]: őrültet 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1250 	K: jogról 
	1861-től: jogrul 
	[T szerint A aláhúzta a “Testvériség” szót; lapszélen jegyzet: “Nem is keresztyén. De homályos.”]
1254 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: testvéreűl 
	[fsz]: testvéreül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1255 	K: <s ő tüzend> keresztre. 
	A jav.: és ő von keresztre.
1259 	A: Itt már homályos az emlékezet. Annál szükségesebb kijavítni az 5. scénát.
1261 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
1262 	után utasítás K: silled. 
	M jav.: süllyed.
1263 	K, 1861, 1863, T 1924,
	KF 1989: elborúlt. 
	[fsz]: elborult. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1265 	K: savanyú úr is <fel kiált?> 
	A jav.: megsokallja? 
	1861, 1863, T 1924: savanyu úr is megsokalja? 
	KF 1989: megsokallja?
1267 	K, 1861, 1863, T 1924: épen 
	KF 1989: éppen 
1267	 sorban utasítás K: sujtv<án> 
	M jav.: sujtva 
	[Az átírásos jav. általában Madáché, így T valószínűleg tévedett, amikor A jav.-t jelzett.]
1268 	K: uj vendéget, <talán> 
	M jav.: uj vendéget közénk. 
	T 1924: közénk, 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: uj 
	[fsz]: új [Mivel e szó mai helyesírásában is hosszú verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
1269 	K: <M>egifjúlt kedv is tér be <majd> véle. 
	M jav.: Talán megifjúlt kedv is tér be véle. 
 	1861, 1863, T 1924, KF 1989: megifjúlt 
	[fsz]: megifjult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1272 	KF 1989: itallal. 
	K, 1861, 1863, T 1924, [fsz]: itallal. - - 
1273 	K: h<ó>lnap [Az ékezet áth.]
1274 	K: kívánsz? 
	1861-től: kivánsz?
1279 	K: <....> Te 
	[M vastagon átírta a szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
1280 	K: Mig a szerencse mosolyog feletted [A sorvégi vessző hiányzik.] 
	1861-től: Míg .... feletted,
1283 	K: ajtódon ko<czogtat>, 
	A jav.: kopog,
1284 	K: istennek hatalmas úja 
 	1861, 1863,T 1924: istennek hatalmas újja 
	KF 1989: Istennek hatalmas ujja
1285 	K: rútúl kétségbeső. 
	1861-től: rútúl kétségb’eső. 
	[fsz]: rútul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1287 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűl, 
	[fsz]: körül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1288 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: pusztúl, 
	[fsz]: pusztul, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1289 	K: vetésited, [M tollhibája.] 
	1861-től: vetésidet,
1293 	1861, 1863: réműlet,
1294 	K: se<m> részvét 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: se’ 
	KF 1989: se
1297 	K: Me<l>ly kebe<lednek> 
	M jav.: Mely a kebelnek [A szót átírta M.]
1301 	K: rebeg<,>:
1303 	K: <.............>
 	M jav.: dermed<ének> 
	[M vakarás után átírta az ismeretlen eredeti szót.] 
	A jav.: dermedeztek.
1304 	K, 1861, 1863, T 1924: istent KF 1989: Istent 
	[Nem fogadtuk el KF 1989 nagybetűs helyesírási korszerűsítését, hisz itt nem tulajdonnévről van szó a szövegben!]
1305 	K: Me<l>ly
1306 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűl, 
	[fsz]: körül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázata a 9. sor jegyzeténél!]
1308 	K: kel<l>nek
1309 	K: Tebaisnak 
	A jav.: Thebaisnak 
	KF 1989: Thébaisznak [Mai helyesírással.]
1311 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tompúlt 
	[fsz]: tompult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1313 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: pusztúlni, korcsúlt
	[fsz]: pusztulni, korcsult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1317 	K: <ó>, [Az ékezet áth.]
1318 	K: köz<z>űletek [M jav., a hosszú z-t M átírta egy z-vé.]
1320 	K: h<ó>lnap [Az ékezet áth.]
1321 	K: külö<m>ben. 
	M jav.: különben. [M átírta a betűt.]
1323 	K, 1861, 1863, T 1924: isten, 
	KF 1989: Isten,
1324 	K: A szeretet<nek> örök 
	1861, 1863, T 1924: istene 
	M jav.: A szent szeretet örök  
	KF 1989: Istene
1326 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kitisztúl 
	[fsz]: kitisztul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1328 	K: Tebaisba 
	A jav.: Thebaisba 
	KF 1989: Thébaiszba [Mai helyesírással.]
1331 	K: mond mit 
	A jav.: mondd, mit
1334 	K: <tán még> sok nemes 
	M jav.: vajh mi sok
1335 	K: talál<hatnál is> e kebelben, 
	M jav.: találtál volna e kebelben,
1337 	K: <Enyémben is>, <s vajh milly> kár, hogy <ha> úgy van<,>
	M jav.: És önmagamban is<, m>i kár, hogy úgy van! 
	1861-től: is. Mi
1338 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: nyomorúltan, 
	[fsz]: nyomorultan, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1339 	K: <Ó>h, ha él az isten, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, ha él az isten, 
	KF 1989: Óh, ha él az Isten,
1341 	K: Új népet <adjon,> s új eszmét <e’ földnek> 
	M jav.: Új népet hozzon s új eszmét világra, 
 	1861, 1863 sh.: a világra, [Az 1. jav. szót vakarás után írta át M.]
	1861, errata-lap: világra [Az I. kiadás hat sajtóhibáját javították a kiadás errata-lapján. A javítás a következő módon történt:
	 lap sor hiba ja[v]itás
	 74 4 felül a világra világra]
1342 	K: a korcs<... .... ....> önteni,  
	M jav.: a korcsba jobb vért önteni, [M átírta a szavakat vakarás után, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
1343 	A: hogy köre legyen - hogy legyen köre. [M meghagyta.]
1345 	K: miénk v<ó>lt s újat [Az ékezet áth.] 
	1861: miénk volt s újat 
	1863-tól: volt - s újat
1346 	K, 1861, 1863, T 1924: istenem 
	KF 1989: Istenem
1347 	K: borzo<n>gatja 
	A jav.: borzogatja
1348 	K: De <hát> nem-<é> emberrel <..... .....>? 
	M jav.: De nem emberrel kell-e küzdenem? 
	[Az eredeti szavakat, melyeket nem tudtunk megállapítani, vakarás után átírta M.]
1349 	K: Mit nem bírok ő <..... majd> helyettem 
	M jav.: Mit én nem bírok, ő teszi helyettem. 
	[A teszi szó átírás, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
1350 	K: <....... ......> 
	M jav.: Hasonló tréfát 
	[Átírás, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
1353 	K: Az úr meg hallgatott. - Tekints körűl 
	1861-től: Az Úr meghallgatott. - 
	1861, 1863, [fsz]: körül, 
	T 1924, KF 1989: körűl, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1354 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Az elkorcsúlt 
	[fsz]: Az elkorcsult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1356 	K: üszköt <dobnak> fényes 
	1861-től: vetnek 
	[Az eredeti szó tintafolt alatt volt, elképzelhető, hogy nem jav., csak egy téves nyomdai olvasat.]
1360 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Az elsilányúlt, 
	[fsz]: Az elsilányult, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1361 	K: circusban himnust 
	A jav.: himnuszt 
	KF 1989: cirkuszban himnuszt
1365 	K: Me<l>lyek 
	Sz: Olvasd: a mely, mert az új eszmére vonatkozik.
1367 	K: Mint <a> dagad<t> párnákon renyhe kények; 
	A jav.: Mint dagadó  
	1861: kények Sz: értsd: kéjeket. 
	1863-tól: kéjek;
1368 	K: lass<ú> [Az ékezet áth.]
1369 	K: <.... .... ...... .... .....> 
	[A kivakart, számunkra olvashatatlan alapszöveget M átírta:] Ollyan kéj, mellynek vajh mi lenne mása? - 
	1861-től: Olyan kéj, melynek 
	Sz: Olyan... mása... - Miért?
1370 	K, 1861, 1863, T 1924: istennek 
	KF 1989: Istennek
1371 	K: szabad<,>
1372 	K: <Érvényesiteni> mind; <... ...... ...> 
	A jav.: Érvényre hozni  
	M jav.: mi benne van. 
	[M a 2. tagmondatot kivakarta, majd átírta. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
1373 	K: köt<... ..>: szeretet. 
	M jav.: kötvén le: 
	[M a szavakat kivakarta, majd átírta. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
1374 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: lelkesűlni 
	[fsz]: lelkesülni 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1376 	K: <...... ........ .. ............ .....> 
	M jav.: Mellynek virága a a lovag-erény lesz, 
	[M a sort kivakarta, majd átírta. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.] 
	1861-től: Melynek
1377 	K: <.... ........ .. ............ .....> 
	M jav.: Költészete az óltár oldalán 
	[M a sort kivakarta, majd átírta. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.] 
	1861-től: oltár
1378 K: <... ... ......... .... .......> 
	M jav.: A fel magasztalt női ideál 
	[M a sort kivakarta, majd átírta. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.] 
	1861-től: A felmagasztalt női ideál.
1379 	K: Adám! [M tollhibája.]
1380 	K: méltő 
	[M tollhibája. Arany a sor utolsó szavát a rímelés miatt aláhúzta.] 
	1861-től: méltó

HETEDIK SZÍN

	K: Hetedik <VII> [majd:] <7ik> szín. 
	[Lásd még az ELSŐ SZÍN jegyzetét!]

1383	sor előtt a szereplő neve K: 1ő Polgár 
	[A K-ban valamennyi sorszámmal ellátott szereplő neve hasonló módon van írva. Ld. még a 845. sor jegyzetét!]
1385
1387 	K: szerá<j>ok kéjeit<,> 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: szerályok kéjeit.  
	KF 1989: szerájok
1388 	K: És hölgyeink a győzőnek jogát.  
	1861, 1863: hölgyeink is győző jogát. 
	T 1924, KF 1989: hölgyeink is a győző jogát. 
	[Emendáltuk a K alapján. Nem is a győző, hanem a győzőnek. A kiadások 1861 sh-ját örökítették tovább.]
1390 	K: <N>em<-é> látjátok 
	A jav.: Vagy nem látjátok
1391 	K: <Melly t>estvér <pánttal> egy célhoz 
	A jav.: Testvérileg mely egy célhoz
1392 	K: Azsiának, 
	1861-től: Ázsiának,
1393 	K: <......>  
	M jav.: Szeretetnek 
	[A kivakart eredeti szót nem tudtuk megállapítani.] 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: elvadúlt 
	[fsz]: elvadult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1394 	K: Miljói, mellyek 
	M jav.: Milljói 
	1861, 1863: melyek 
	[A sor utolsó szava a K-ban - a bölcseje - részben tintapacával fedett.]
1396 	K: n<incsen tán> szeretet? 
	M jav.: nem volna szeretet? [Vakarás után átírva.]
1397 	K: i<l>ly
1398 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: repűlt. 
	[fsz]: repült. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1400 	K: Ha <annyi hitvány, aljas tervezettel> 
	A: A hitványt szintén a tervezet epithetonának lehet olvasni. Substantiv kellene. - hogy annyi rabló, vagy: Hogy aljas czéllal annyi martalócz, 
	A jav.: Ha aljas <cz> tervvel annyi martalóc 
	[Epitheton ornans, görög-lat. szó, jelentése állandó jelző. Substantivum, lat.: főnév.]
1401 	K: Ke<bl>ében<,> ... lengeti; 
	A jav.: Kezében 
 	1861, 1863: lengeti [A sor végén a vessző hiányzik.] 
	T 1924, KF 1989: lengeti,
1403 	K, KF 1989: vezérűl. -
 	1861, 1863, T 1924, [fsz]: vezérül. - 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1405 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
1408 	K: <A> ronda démont 
	M jav.: E ronda [M átírta a betűt.]
1411 	K: szól<l>sz, 
1414 	K: Lesujtom <őt>. - / <És> ha szellem 
	A: Az őt nem tudjuk, a népre vétetik-e vagy a szellemre. 
	A jav.: Lesujtom. - / S ha szellem
1416 	K: <N>em<-é> nemesb’ ha
	 A jav.: Hát nem nemesb, ha
1418 	K: ép o<l>lyan kicsínyes, 
 	1861, 1863: ép olyan kicsinyes, 
	T 1924: ép olyan kicsínyes,
	KF 1989: épp olyan kicsínyes,
1419 	A: társt - erőszak. [M meghagyta a szót.]
1421 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: silányúlt 
	[fsz]: silányult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1422 	K: Me<l>lyért a circus 
 	1861-től: Melyért a circus 
	KF 1989: cirkusz [Arany a K-ban a sor mellé keresztet tett.]
1425 	K: Óh ne hidd hogy 
	1861-től: Oh ne hidd, hogy 
	KF 1989: Óh, ne hidd, hogy
1428 	K: felküzd <..........>, 
	M jav.: hozzánk, 
	[M vakarás után átírta a szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
1432 	K: bár jőne <már> a <nap>
	M jav.: bár jőne az idő, 
1435 	K: illyen  
	1861, 1863, T 1924: ílyen 
	KF 1989: illyen [Arany a K-ban a sor mellé keresztet tett.]
1436 	[Arany a K-ban a sor mellé keresztet tett.]
1437 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: isten.
	KF 1989: Isten.
1439 	K: közt. 
	T 1924: közt [T szerint a mondatzáró írásjel M tollhibája. A kiadások nem támogatják ezt az értelmezést, hiszen ez az egysoros hiányos mondat egyfajta panaszos felkiáltásként is felfogható: Árván (maradtunk) a zajgó város népe közt.]
1442 	K, 1861, 1863: Mig 
	T 1924, KF 1989: Míg 
	[A K pogány szavának első betűjét tintapaca fedi.] 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: fordúl. 
	[fsz]: fordul. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1443 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Indúljatok, 
	[fsz]: Induljatok, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1447 	K: Me<l>ly
1448 	K: Nem-<é> hiszesz 
	A jav.: Hát nem hiszesz
1449 	K, 1861: fajtád ha nem hisz.- 
	1863-tól: fajod 
	[Nem biztos a szó tudatos megváltoztatása - lehetséges, hogy sh-ról van szó. Mivel sem pro, sem kontra nem találtunk bizonyítékot, a megszokott fajod-at tekintettük végleges szövegnek.] 
1451 	K: Pháros gyanánt<,>
	KF 1989: Fárosz [Mai helyesírással.]
1452 	K: öszvedűl, 
	1861-től: összedűl, 
1454 	K: bár me<l>lyik más, me<l>ly sosem 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: bármelyik más, mely sohsem 
	KF 1989: sosem 
1457 	K: A test túl él<...> 
	M jav.: éli 
	[Vakarás után átírva. Az eredeti olvashatlan.] 
	1861, 1863: tuléli  
	T 1924, KF 1989: túléli 
	[Főszövegünk visszaállította az első kiadások szabályos jambusát.]
1458 	K: Me<l>ly
1459 	K: me<l>ly
1461 	K: <...>íg
	M jav.: Míg 
	[M az első betűt vakarás után átírta. Az eredeti szó Amíg lehetett.]
1462 	K: <...> szent <......> 
	M jav.: Tán szent tanai  
	[Vakarás után átírva. Az eredetit nem tudtuk elolvasni.]
1464 	K: Ah ép a szent tan mind<é>g 
	M jav.: mindig 
	KF 1989: Ah, épp
1465 	K: bukkantatok<,>:
1467 	K: <...........>,  
	M jav.: élesititek, 
	[Vakarás után átírva. Az eredetit nem tudtuk elolvasni.] 
	1861-től: élesítitek, 
1469 	1861, 1863, T 1924: birván 
	K, KF 1989: bírván 
	[T szerint Arany az Exact szót a K-ban kékkel aláhúzta.]
1470 	K: <S t>i mégis mind<é>g 
	A: Nem kell a kötszó s, mert participium előzi meg. 
	A jav.: Ti mégis mindig [Participium (lat) - melléknévi igenév.]
1473 	K: Kis<s>ebb
1474 	K: véges végtelen, 
	1861-től: véges-végtelen,
1475 	K: me<l>ly
1476 	K: rea talál,  
	1861-től: reátalál, 
1477 	K: A változás <ha nagyobbra> beáll.- 
	M jav.: nagyban midőn
1481 	K, T 1924, KF 1989: kereszténység 
	1861, 1863: keresztyénség
1482 	K, T 1924: hiába. -
	1861, 1863, KF 1989, [fsz]: hiába.
1484 	K: Mond, 
	1861-től: Mondd,
1487 	K, 1861, T 1924, KF 1989: kétkedik, 
	1863: kételkedik,
1488 	K, KF 1989: zárkózzunk 
 	1861, 1863, T 1924: zárkozzunk
1489 	K: nékik fedelet nyujt. 
	M jav.: nékiek fedélt 
	1861-től: nyújt.
1490 	K: mond, 
	A jav.: mondd,
1491 	K: o<l>ly dölfösen, 
	1861-től: oly dölyfösen,
1493 	K: S e <meztellábas> 
	A: Nem megy. Lehetne pőre lábas...
	A jav., 1861: puszta-lábas 
	Sz: Pusztalábas: mezitlábas? 
	1863-tól: meztelábas 
	[M visszajavítása, Sz megjegyzése nyomán.]
1494 	K: Me<l>ly
1495 	K: <Képmutatón alázattal> 
	M jav.: Hazudt alázat színével 
	 [Ez a jav. vakarás után, átírva, az eredeti szöveg T olvasata.]
1496 	K: Keresztény-cinicus,
 	1861, 1863: Keresztyén-cinicus, 
	T 1924-től: Keresztény-cinikus,
1497 	K: i<l>lyest hegyeim köz<ö>t<t>. 
	M jav.: ílyest ősi hegyeim közt.  
	1861, 1863, T 1924: ílyest 
	KF 1989: illyest
1498 	K: utóbb. <De angyalok meg ne sértsd> 
	M jav.: utóbb; a poklosság, tudod, 
1499 	K: Lassan <...> terjed. 
	[A két szó között olvashatatlan áthúzott betűk. Az egész sor M lapszéli toldása.]
1500 	K: Ez <...........> absolút 
	[Az eredeti, számunkra olvashatatlan szót M kivakarta, majd átírta.] 
	K: erényű s ép 
	1861-től: erényü s ép 
	KF 1989: abszolut erényü s épp azért
1501 	K: <Olly ingerlékeny> 
	M jav.: Engesztelhetetlen
1502 	K: i<l>ly
1505 	K: ez á<l>ltal,
1506 	K, 1861, 1863, T 1924: istent káromolnak, 
	1863: káromolnak. [Mondatzáró pont a vessző helyén, sh.] 
	KF 1989: Istent
1508 	K: o<l>ly
1509 	K: Mint medve 
	1861-től: Mit medve
1512 	K: hös v<ó>lt<o>k 
	A jav.: voltuk [Az ó ékezete áth.] 
	1861-től: hős voltuk
1513 	K: üzni 
	1861-től: űzni
1518 	K: népe <csak> 
	M jav.: népe még
1519 	K: o<l>ly
1521 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
1522 	K: Eretnekek felett 
	1861-től: fölött
1524 	K, 1861, 1863, T 1924: tűzzel vassal 
	KF 1989: tűzzel-vassal
1532 	K: míg kicsíny, 
	1861, 1863: mig kicsiny,  
	T 1924: míg kicsíny, 
	KF 1989: míg kicsiny,
1535 	K: i<l>ly haragra gyujthatá 
	1861, 1863: gyujthatá 
	T 1924, KF 1989: gyújthatá
1536 	K: <............. .... .......> 
	M jav.: Egyházát a szeretetnek. 
	[Vakarás után átírva. Az eredeti szöveget nem tudtuk megfejteni.]
1539 	K: keresztűl, 
	1861, 1863, T 1924: keresztűl [A vessző elmaradt.] 
	KF 1989: keresztül
1540 	K, KF 1989: Ahhoz, ki 
 	1861, 1863, T 1924: Ahoz, ki
1541 	K: <Ez eretnekek> 
	M jav.: E gonosz hitűek [A félsor vakarás után átírva.]
1543 	K: A homousi<ost> 
	M jav.: A homoiusiont
1544 	K: Mi<dőn> az 
	M jav.: Mig az
1545 	K, 1861: cikkeűl.- 
	1863-tól: cikkeül.-
1550 	K: ne kisérts, 
	1861-től: ne kísérts,
1551 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
1555 	K: De Nic<é>aban 
	M jav.: Nicaeaban 
	1861-től: Nicaeában
1556 	K, 1861, 1863, T 1924: úgy-e 
	KF 1989: úgye
1558 	K: Vagy, <beszélj,> 
	A jav.: Vagy, felelj, 
1560 	K: Arius, 
	1861-től: Árius
1561 	K: bírtok-e egy Anastásius<sal>? 
	A jav.: Anastásiust? 
	1861, 1863: birtok-e 
	1863: Atanásiust? 
	T 1924, KF 1989: Athanásiust?
1564 	K: halálra<,>.-
1565 	K, KF 1989: Babilon, 
 	1861, 1863, T 1924: Babylon,
1566 	K, KF 1989: írt, 
 	1861, 1863, T 1924: irt
1567 	K: Me<l>ly
1568 	K, 1861, 1863, T 1924: az antikrisztus 
	KF 1989: az Antikrisztus
1573 	K: máglyára <vélök> 
	A jav.: őket!
1576 	K: tesztek <mint akartok> 
	A jav.: tesztek kény szerint,
1578 	K: <Megszámitottak> 
	A jav.: Számlálva immár
1579 	K, KF 1989: szűletendnek, 
	1861, 1863, T 1924: születendnek,
1580 	K: me<l>ly fel lobog 
	1861-től: mely fellobog
1581 	K: vét.- 
	1861-től: vet.-
1583 	[E sortól kezdve az 1594. sorig a K szövege szerint vannak sorszámozva a zsoltárok.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: istenem, erős istenem 
	KF 1989: Istenem, erős Istenem
1585 	K, 1861: jajgatásimnak 
 	1863-tól: jajgatásaimnak
1586 	K, 1861, 1863, T 1924: Én istenem, 
	KF 1989: Én Istenem,
1588 	K: (XXII solt.) 
	1861-től: (XXII. zsolt.)
1594 	K: utát.- (XXXV solt.) 
 	1861-től: (XXXV. zsolt.) 
 	T 1924-től: útát.
1594 	után utasítás K: Ez alatt a patriarcha s az egész menet el vonúl. ...tractatusokkal a keresztesek kö<zz>é vegyűl.- 
	M jav.: közé 
	[Az utasítások szövegét helyesírásilag korszerűsítették a kiadások, ezt nem mindig tartjuk szükségesnek felvenni a szövegváltozatok közé. Ez a jegyzet is csak ízelítő: mennyire eltér M eredeti kézirata a kiadásokban megszokott változattól.]
1595 	K: o<l>ly szótlan, mond, mit borzadasz<,> 
	A jav.: oly szótlan, mondd, mit borzadasz?
1596 	K: Trag<oe>diának nézed<,> 
	M jav.: Tragédiának nézed?
1597 	K: Com<ö>diának és mulatni 
	M jav.: Komédiának 
	1861-től: múlattatni 
1598 	K: <Ó>h jaj, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh jaj,
	KF 1989: Óh, jaj,
1599 	K: i<l>ly 
	A jav.: íly 
	1861, 1863, T 1924: ily 
	KF 1989: illy
1603 	K: szívben<,> ítél
	1861, 1863: szivben itél 
	T 1924-től: szívben ítél
1605 	[A sor 1863 toldaléka, a K-ban és 1861-ben még nem szerepel.]
1606 	K, 1861, 1863, T 1924: tünt 
	KF 1989: tűnt 
	K: mind e bűn! 
	A jav.: ez<en> bűn! [majd:] ez a bűn! 
	1861-től: e bűn!
1607 	K: <......> t<ú>dományban, 
	M jav.: büszke [A kivakart szót M átírta. 2. szóban az ékezet áth.]
1608 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: mesterűl 
	[fsz]: mesterül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1609 	K: A leg <üdébb leg ragyogóbb>  
	M jav.: A legfényesb, legüdítőbb
1611 	K: zsendűlő korában<,>: 
 	1861-től: zsendülő
1612 	K: <megszakitá> ?  
	M jav.: tönkre tette? -
1613 	K: A bűnös <az> maga 
	M jav.: önmaga
1614 	K: Me<l>ly <megszakaszt.> A vész, me<l>ly öszve hoz,
	M jav.: széjel szór.  
	1861: Mely szélyel szór. A vész, mely összehoz,  
	1863-tól: Mely szerte szór, száz érdeket növel.
1615 	[A sor a K-ban és az 1861-es kiadásban hiányzik.]
1624 	K: <az> egyént so<h>sem 
	M jav.: mert egyént sosem 
 	1861-től: Mert 
	1861, 1863: sohsem 
	[T szerint a jav. Aranyé. A betűk formája és a szavak átírása inkább M kezére vall.]
1625 	K: Hoz<ott> érvényre a kor ellenében<,>: 
	M jav.: Hoz<asz> 
	A jav.: Hozandsz
1626 	K: me<l>ly visz, vagy elmerit, 
	1861-től: mely ... elmerít,
1628 	K: <Ch>rónika 
	M jav.: krónika
1629 	K: Mid az, [M tollhibája.] 
	A jav.: Mind az,
1632 	K: <..>iált, mert hogy 
	M jav.: kiált 
	[A betű átírva. Talán rikolt lehetett az első változat.] 
 	1861-től: merthogy
1633 	K: békókban 
	1861-től: békóban
1634 	K: Mártír halálra, 
	1861-től: Mártírhalálra,
1635 	K: <Tekintnek> egy 
	M jav.: Látnak csak egy [A kékkel aláhúzta a jav.-t.]
1637 	K: mit u<nokáik> 
	M jav.: utódaik [T szerint A jav., a szó átírása M kezére vall.]
1638 	K, 1861, 1863: Az útca-léggel 
	T 1924: Az utca-léggel 
	KF 1989: Az utcaléggel
1640 	K: ott<an azok a> barátok, 
	A jav.: ott azon piszkos barátok,
1642 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Őrűlt 
	[fsz]: Őrült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1644 	K: a vezeklés <.....> 
	M jav.: a vezeklésnek tanát 
	[M az utolsó szót vakarás utánt átírta. Ez a szó T olvasatában a tudományát volt, a K facsimile kiadásából ezt nem lehet megállapítani.] 
1645 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Kalauzúl minden 
	[fsz]: Kalauzul minden 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1646 	K: megtanit  
	1861-től: megtanít
1648 	K: pokolban<,>.
1649 	K: meg tanit 
	1861-től: megtanít
1650 	K, 1861, 1863, T 1924: husz 
	KF 1989: húsz
1652 	K, 1861, 1863, T 1924: épen 
	KF 1989: éppen
1653 	K: <Három> ezer 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: Nehány ezer 
	KF 1989: Nehányezer 
	[Főszövegünk visszaállította a kiadások különírt szóalakját.]
1656 	K: rosszabb 
	1861, 1863, T 1924: roszabb 
	KF 1989: rosszabb 
	[A ma szokatlan, ám M korában általános rövid sz meghagyása a rossz szóban visszaállítja a sorban a jambust, így a spondeusok után nemcsak az utolsó versláb lesz jambus.]
1657 	K: <..>erd szét 
	1861-től: verd szét [A betűt a K-ban tintafolt fedi.]
1659 	K: i<l>ly
1660 	K: Az úr dicse ha <mindjárt> fel kapott 
	A jav.: haszinte felkapott is, 
	1861, 1863, T 1924: Az Úr dicse haszinte felkapott is, 
	KF 1989: ha szinte
1661 	K, 1861, 1863, T 1924: egy úttal 
	KF 1989: egyúttal
1662 	K: Csak <egyedül> te maradál <kicsínyt le> 
	A jav.: Csak te maradtál egy kissé alant.-
1662 	után utasítás K: izibe <..........> [majd a szereplőnév Éva után:] (ö<szv>e rogyva) 
	M jav.: elosonnak .... össze rogyva  
	[M vakarás után átírta a szót - az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
 	1861-től: ízibe elosonnak. .... összerogyva
1663 	K: <ó>h [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: oh
 	KF 1989: óh,
1666 	K: <mentünk> 
	M jav.: v<ó>ltunk [Az ékezet áth.]
1667 	K: sűrűségi 
	1861-től: sűrüségi
1668 	K: ül<tünk> 
	M jav.: ülve
1669 	K: A csa<l>ogányt hallgat<va>és kisér<ve>;  
	M jav.: A csattogányt hallgattuk és kisértük;
1671 	K: a bokor megűl. 
 	1861, 1863, T 1924: a bokor megől.
1672 	K: Iedve kezdünk 
	A jav.: Ijedve
1673 	K, 1861, 1863, T 1924: döbörgve 
	KF 1989 sh: dübörgve 
1676 	K: gyanánt?
1677 	K: <...> 
	M jav.: Hogy [Átírás, az eredeti szót nem tudtuk megfejteni.]
  	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: átszelleműlve, 
	[fsz]: átszellemülve,
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1678 	K: I<l>lyen nemes, i<l>ly<en>  
	1861, 1863, T 1924: Ilyen nemes és íly 
	KF 1989: és illy
1679 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh,
	KF 1989: Óh,
1681 	K: Őrűlcségéért 
	1861-től: Őrültségéért
1682 	K: Mind azt, <mit ez> 
	M jav.: Mind azt, amit  
	KF 1989: Mindazt, amit
1683 	K: egykor <hogy> már ismer<é>lek, 
	A jav.: egykor már ismertelek,
1684 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
1685 	K: so<h>se 
	M jav.: sose
 	[T szerint A az 1685-87. sorok mellé a lapszélen e megjegyzést írta vörös ceruzával: frivol.]
1686 	K: <A szerelem> ami<l>ly<en> 
	M jav.: Szerelmed 
	A jav.: amily
1688 	K: <ó>h hála <az egeknek>! [Az ékezet áth.] 
	A jav.: hála néked, ég! 
	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
1689 	K: <óh> hogy köszön<öm> meg? 
	A jav.: hogy köszönjem azt meg?
1690 	K: a szó ajka<idról>? 
	A jav.: a szó ajkadon?
1691 	K: i<l>lyet 
	1861, 1863: ilyet 
	T 1924: ílyet 
	KF 1989: illyet
1694 	K: téged is? ...minő 
	1861-től: téged is? Minő
1697 	K: S <ha is>, mit nyertem. Vagy  
	A jav.: S mit nyertem volna. Vagy
1698 	K: mint <hogy> ha <beér-nek>. 
	A jav.: mintha elér a vész.
1699 	K: <s> így <el>kárhozott. 
	A: elkárhozom. 
	A jav.: így is kárhozott.
1700 	K: nem v<ó>lt<ak rútak> üldöző<ink>. [Az ékezet áth.] 
	A jav.: nem volt rút a négy üldöző.
1701 	K: Óh 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
1703 	K: Óh 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
1704 	K: a reményt <le> 
	A jav.: a reményt el,
1708 	K: hosszú 
	1861-től: hosszu
1709 	K: Me<l>lyek
1710 	K: E <fekete> szalag? 
	A jav.: Ez éjsötét szalag?
1711 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh 
 	KF 1989: Óh,
1715 	K: v<ó>lna <ott a> szerelem<?> [Az ékezet áth.]
	A jav.: volna szerelem, leány!
1718 	K: Pe<n>ig 
	A jav.: Pedig
1719 	K: <Szintén le zár ez a> <ház> téged is? 
	A jav.: És el fog zárni e 
	M jav.: fal [M a ház szót átírta.] 
	1861-től: És el fog zárni e fal
1720 	K: <Le> ám, 
	A jav.: El ám,
1721 	K: - <irandék egy szép alagyát> 
	A jav.: - beh szép elégiát faragnék [Alagya: elégia.]
1722 	K: <Álnok! el szememből!> - 
	A jav.: Csalfa, menj előlem!
1723 	K: <nem-e> nagy 
	A jav.: hát nem nagy
1725 	K: <Én> megyek.- 
	A jav.: Már 
1727 	K: Jöj vissza, jöj,
 	1861, 1863, KF 1989: Jöjj vissza, jöjj,  
	T 1924: Jőjj vissza, jőjj,
1728 	K: a kulcs<ot> ablakomba’ <helyzem>.- 
	A jav.: a kulcs majd ablakomba’ lesz.- 
	[A a majd szót csak jelezte a mondatban, a jav.-t a lapszélre írta.]
1729 	K: tudjam hát <meg> legalább neved, 
	A jav.: tudjam hát legalább meg neved,
1730 	K: Imámba<n>, 
	M jav.: Imámba,
1733 	K: És tiéd lovag? 
	A jav.: S a tiéd
1734 	[Az illet szó utolsó két betűjén a K-ban tintafolt van, a jav. szokatlan helyen, a sor alatt valószínűleg A kezétől.]
1735 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
1736 	K: <ó>h ne hagyj el i<l>ly [Az ékezet áth.]  
	1861, 1863, T 1924: oh ne 
	KF 1989: óh, ne
1737 	K: külö<m>ben <e> nevet, 
	M jav.: különben a nevet,
1738 	K: Me<l>lyet
1739 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
1740 	K: i<l>ly
1744-
1745 	A: “Midőn egy éjt meglepte ... táborát” ... Nehéz. [M meghagyta.] 
	1861, 1863: tüzzel-vassal, 
	K, T 1924, KF 1989: tűzzel-vassal,
1747 	K: S szent fogadást tön <a> szűz <m>áriának, 
	M jav.: Máriának 
	A jav.: És szent fogadást 
	1861, 1863: tön szűz Máriának 
	T 1924: tőn szűz 
	KF 1989: tőn Szűz Máriának,
1751 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh 
 	KF 1989: Óh,
1753 	K: megbántva illy 
	1861-től: ily
1756 	K: az é<gn>ek <....>sztját.- 
	M jav.: malasztját. [M átírta az ismeretlen alapszót.]
1758 	K: tudom: Szerettél, 
	1861-től: tudom: szerettél,
1760 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megúntad; 
	[fsz]: meguntad; 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1762 	K: <Nevezetes> - <a>z 
 	A: (merkwürdig) “Ez különös.” 
	A jav.: Ez különös! - Az
1763 	K: o<l>ly szerénynek mégse<m> 
	1861, 1863, T 1924: oly szerénynek még se’  
	KF 1989: mégse
1764 	K: hid <a jelenben>. 
	M jav.: hidd jelenleg. [M vakarás után átírta az utolsó szót.]
1765 	K: <..........> <már> gyözelmem. 
	M jav.: gátolni [Vakarás után az ismeretlen alapszó átírva.] 
	A: ...gátolni már gyözelmem.. - -/- -: győz mindig hosszu. 
	A jav.: gátolni győzedelmem.
1767 	K: Izóra! minden szód ful<l>ánk 
	A jav.: fulánk 
	T 1924: Izóra! Minden
1768 	K: <ó>h hölgy, édesitsd [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh hölgy, édesítsd 
	KF 1989: óh hölgy, édesítsd
1769 	K: kívánsz, 
	1861, 1863: kivánsz,
1770 	K: hogy én szere<s>lek. 
	A: Nincs mód, flexioformát csinálni! “Nincs tiltva tán, hogy én szeresselek?” 
	A jav.: De az nincs tiltva tán, hogy én szeresselek. 
	[A sor így hatos jambus lett. Flexio (lat): ragozás.]
1771 	K: b<ó>ldog [Az ékezet áth.]
1772 	K: Tan<cr>éd 
	M jav.: Tankréd [A betűket átírta M.]
1776 	K: <Az a>blak<ban van>, nem 
	M jav.: Ablakba’ lesz majd, nem
1778 	K: Ládd i<l>lyen 
	M jav.: ílyen 
	1861, 1863, T 1924: Ládd, ílyen 
	KF 1989: Ládd, illyen
1779 	K: eszközéűl 
	1861-től: eszközéül
1780 	K: durv<ú>lt [Az ékezet áth.]
1781 	K: a költészet<nek zománcát> 
	A jav.: a költészet himporát 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: himporát 
	[fsz]: hímporát 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1782 	K: Arcár<ó>l, 
	A jav.: Arcárul,
1783 	K: <A szerelem> leg<.........> 
	M jav.: Szerelme legkecsesb 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az utolsó szó alapját nem sikerült megállapítanunk.] 
1784 	K: <ó>ltárra [Az ékezet áth.]
1787 	K: nőűl, 
	1861-től: nőül, 
1788 	K: Nőhívatása 
	1861, 1863: Nőhivatása
1793 	K: mi őrűlt <......> 
	M jav., K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: minő őrűlt nemünk!  
	[M átírta az eredeti szót, amely T olvasata szerint talán fajzatunk lehetett.] 
	[fsz]: őrült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1794 	K, 1861, 1863: szakit
	T 1924, KF 1989: szakít
1795 	K: Vad állatúl 
	1861-től: Vadállatúl 
	[fsz]: Vadállatul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1800 	K: magátol 
	1861-től: magától
1802 	K: viszony<,>
1803 	K: o<l>lykor,
1804 	K: sem  
	1861, 1863, T 1924: se’ 
	KF 1989: se
1805 	K: Heléne, 
	1861, 1863, T 1924: Helene, 
	KF 1989: Heléne,
1806 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
1808 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűl, 
	[fsz]: körül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1811 	K: Izóra! óh ne bánd hogy
 	1861, 1863, T 1924: Izóra! oh ne bánd, hogy 
	KF 1989: Izóra! óh, ne bánd, hogy
1813 	K: ö<szv>e forr, 
	M jav.: össze forr, 
	1861-től: összeforr [A vessző elmaradt a sor végén.]
1816 	K: <.....>, mint <egy> <...> . szerelem<r>ől <.......> 
	M jav.: Me<l>ly, mint nagy szív. szerelemtől dobog, 
	[M vakarás után átírta a sort, több szó eredetijét nem tudtuk megállapítani.] 
	1861-től: szív, szerelemtől
1817 	K: Hol csak nékünk szeretni nem szabad<,> 
	A jav.: Szeretni hol csak nékünk nem szabad?
1820 	K: Me<l>ly
1821 	K: árjadoz, [A a K-ban aláhúzta a j-t.] 
	1861, 1863: áradoz,
1823 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: mögűl, 
	[fsz]: mögül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1825 	K, 1861, 1863, T 1924: e rosz fal 
	KF 1989: e rossz fal
1826 	K: s<án>cot 
	M jav.: sarcot  
	[T szerint A jav. A betűk formája, az eredeti átírása M kezére vall!]
1837 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
1839 	K, 1861: rettenek, 
	1863-tól: rettenek.
1840 	K: mindenne<k> 
	A: nem neki, vele. 
	A jav.: mindennel
1843 	K, 1861, 1863, T 1924: örűljenek 
	KF 1989: örüljenek
1845 	K: az Ur, 
	1861-től: az Úr,
1846 	K: segits! 
	1861-től: segíts!
1850 	K: Galabfival 
	M jav.: Galambfival
1851 	K: Mi<l>lyen 
	1861, 1863, T 1924: Mílyen 
	KF 1989: Millyen
1856 	K: Véletlenül <...>i 
	M jav.: mi 
	[A második szó átírva, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
 	1861-től: Véletlenűl mi 
	[fsz]: Véletlenül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1859 	K: Me<l>ly a mezetlen nimphát 
	1861, 1863, T 1924: Mely a mezetlen nymphát 
	KF 1989: nimfát
1860 	K: <Szemetlenségben jóval> 
	A: “Szemetlenség” egész más, mint szemtelenség. “Arcátlanság” lehetne. 
	A jav.: Orcátlanságban messze
1862 	K: Me<l>ly
1866 	K: <szeretőd> becsapta 
	M jav.: kedvese [T szerint a jav. Aranyé.]
1867 	K: az éjben<,>?
1869 	K, 1861, 1863, T 1924: Helene 
	KF 1989: Heléne 
	K: teszek<,>?
1872 	[A ezt a sort a K-ban aláhúzta, s széljegyzetet fűzött hozzá: “légvár”.]
1874 	K: <......> <.........> 
	M jav.: Eseng epedve 
	[M átírta a szavakat, az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
1876 	K: tőle <jókor>szabadúlni 
	M jav.: tőle szabadúlni jókor. 
 	1861, 1863, T 1924, KF 1989: szabadúlni 
	[fsz]: szabadulni 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1877 	K: Lucifer<,>!
1878 	K: eszmék <miatt> 
	A jav.: eszmék után
1881 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
1885
1886 	K: <........> meg <..............>, 
	M jav.: Eléggé meg mutattam, 
	[Az átírt szavak eredetijét nem tudtuk megállapítani.] 
	1861-től: megmutattam,
1888 	K: Szégyen n<él>kül
	A jav.: ne’kül

NYOLCADIK SZÍN 

	K: 8ik szín.

1900 	K: gyűl
	1861-től: gyül
1901 	K: S <... ........ .. ....> már <vad> öröm
	M jav.: S nem őrjöng az sem már öröm 
	[M átírta az eredeti szavakat. Az első változatot nem tudtuk megállapítani.]
1902 	K: mor<mo>g 
	M jav.: morog
1903 	K: időmben <illyes> ünnep<ély> v<ó>lt az ílyes, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: időmben ünnep volt az ílyes, 
	KF 1989: illyes, 
	[A sor utolsó illyes szava a K-ban csak áth., a mértékül vett 3 kiadásban pedig nem így szerepel. A kiadások ílyes szóalakja helyett ugyan ma elfogadhatóbbnak tűnik a hosszú mássalhangzós változat, ugyanúgy illeszkedik a verseléshez is - de létrehozhat-e a szöveggondozó a hagyományoktól eltérő új változatot?] 
1904 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
1905 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: fajúlnak 
	[fsz]: fajulnak 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1906 	K: I<l>ly
1907 	K: <De ......... ...> 
	M jav.: Bizon bizon 
	[M átírta az eredeti szöveget, amelyből csak az első szót lehet pontosan megállapítani. T szerint a szöveg De félek hogy] 
 	1861: Bizon bizon már szép időt melenget. 
	Sz: nem értem: mire vonatkozik. 
	1863-tól: Bizon bizon már jó régen melenget. 
	KF 1989: Bizon-bizon
1911 	K: közö<m>bös 
 	1861, 1863, T 1924: közönbös [A jav.] 
	KF 1989: közömbös
1914 	K: i<l>ly
1915 	K: Állitsd fel, Kepler, horoskopomat, 
	1861, 1863: Állitsd ... horoskópomat, 
	T 1924: Állítsd... horoskópomat,  
	KF 1989: horoszkópomat,
1916 	K: álm<o>m v<ó>lt [Az ékezet áth.] 
	A jav.: álmam volt
1917 	K: conjun<g>turákban 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: conjunkturákban 
	KF 1989: konjunktúrákban
1919 	K: <a> kigyó<nak> fejénél. 
	A jav.: ott a kigyó fejénél.
1920 	K: Meglesz, <uram,> <amint> parancsolod  
	A jav., 1861: Meglesz, miként parancsolod, uram. 
	Sz: Jobban rendezve volna így: Meglesz uram, mikép parancsolod.
 	1863-tól: Meglesz uram, a mint parancsolod. 
	KF 1989: Meglesz, uram, amint
1921 	K: <C>lymactericus 
	A jav.: clymactericus 
	1861, 1863, T 1924: climactericus 
	KF 1989: klimaktérikus
1923 	K: Me<l>ly a minap <nem> siker<ült> <....> 
	M jav.: Mely a minap sikertelen maradt. 
	[A sor utolsó szavának eredetijét az átírás alatt nem tudtuk elolvasni.]
1924 	K: Átnéztem ujra Hermes Trismagistust, 
	1861, 1863: újra Hermes Tresmagistust, 
	T 1924: Trismagistust 
	KF 1989: Hermész 
	[Főszövegünk a név mindkét elemét tekintve a latinos írásmód mellett döntött, hiszen nem logikus, hogy az egyik szóban a görög, a másikban a latin nevek átírásának helyesírási szabályait kövessük, mint azt KF 1989 tette.]
1925 	K: Synesius, 
	1861-től: Synesiust,
1927 	K: Míg 
	1861, 1863: Mig
1928 	K: <az öreg> királyt,
	A jav.: a vénhedt királyt,
1930 	K, 1861, 1863, T 1924: mercur 
	KF 1989: merkur
1931 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: egyesűlt 
	[fsz]: egyesült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1934 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: létesűlt 
	[fsz]: létesült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1936 	K: Me<l>ly
1939 	K, 1861, 1863, T 1924: Rosz 
	 KF 1989: Rossz
1940 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: híveűl 
	[fsz]: híveül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1943 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: börtönben űl, 
	[fsz]: börtönben ül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1944 	K, 1861, 1863, T 1924: jösz 
	KF 1989: jössz
1945 	K: O<l>lyan 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: ernyedetlenűl 
	[fsz]: ernyedetlenül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1949 	K: az <amint> van, 
	M jav.: az miként van, 
1950 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kontárúl 
	[fsz]: kontárul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	K: javít<ni azt>.- 
	A jav.: javítani.-
1953 	K, 1861, 1863, T 1924: kétség-fölűl 
	KF 1989: kétség fölűl 
	[fsz]: kétség fölül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
1954 	K: bizon’ 
	1861-től: bizony
1960 	K: nem tud<,> szokni új körébe, 
	M jav.: nem tud új körébe szokni,
1961 	K: mind<é>g 
	M jav.: mindig
1963 	K: <Ha> hódol is a nőnek istenűl, 
	M jav.: Bár hódol... 
	Sz: istenűl hódol szokatlan, helytelen s nem is világos kifejezés azon értelemben, hogy a nőnek mint istennek hódol. 
	1863-tól: Bár istenség gyanánt imádja a nőt. 
	[M jav. Sz megjegyzése nyomán.] 
1964 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
1965 	K: éríntené 
	1861-től: érintené
1966 	K: <S hol> hódolás<t lát,> mellék célt gyanít. 
	A: a lovag? vagy Kepler? 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Ő hódolásban mellék célt gyanít. 
	KF 1989: mellékcélt
1967 	K: Ah me<nny>, 
	M jav.: Ah menj,
1969 	K: mi<l>ly
1973 	K: me<l>ly
1974 	K: ezt a <ragyogó> 
	M jav.: ezt a csillogó
1975 	K: tőlünk, s újat 
	1861-től: tőlünk s újat
1977 	K: Ki vágy<nék> illyen körben változás<t>. 
	A jav.: vágyna illyen körben változásra.
 	1861, 1863, T 1924: ílyen
1979 	K: <Bal jóslatú illy arcú férfiú.> 
	A jav.: Egy férfi, arcán e sötét jelek.
1981 	K: őt i<l>ly<en> 
	A jav.: őt az ily
1982 	K: kit szent<elt pántok csatolnak>  
	A: pántok - sokszor van e nem szép szó. 
	A jav.: kit hozzá szent kötelék
1983 	K: <Hozzája.> . - Ő beteg, - 
	A jav.: Csatol. - Hisz ő beteg, -
1984 	K: Betege tán e <ragyogó> 
	A jav.: Betegje 
	M. jav.: súgárzó
1987 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	 KF 1989: Óh,
1988 	K, 1861, 1863, T 1924: keztyűt 
	KF 1989: kesztyűt
1989 	K: ép’ jó hogy 
	1861, 1863, T 1924: ép’ jó, hogy 
	KF 1989: épp
1995 	K: me<nny>ünk 
	M jav.: menjünk [M átírta a betűket.]
1996 	K: <Imé l>épcsője - jó éjt asszonyom. 
	A jav., 1861, 1863: Lépcsője itt van - jó éjt asszonyom. 
	T 1924, KF 1989: jó éjt, asszonyom.
1997 	K: <Balra> a lugasban. 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: Jobbra a lugasban. 
	[M átírta a szót, az eredeti T olvasata.] 
	KF 1989: Jobbra, a
1998 	K: Jöj kedves 
	1861, 1863, T 1924: Jó éjt urak. - Jőj kedves Jánosom. 
	KF 1989: Jó éjt, urak. - Jőj, kedves Jánosom.
1998 	sor után utasítás K: zseleszékbe 
	1861, 1863, T 1924: zsölyeszékbe 
	KF 1989: zsöllyeszékbe
2000 	K: mind<ent el vivél már.> 
	A jav.: mind elhordtad immár.
2001 	K: Az udvarhölgyek <járnak> pávaként 
	A jav.: Az udvarhölgyek pávaként ragyognak,
2005 	K: haj<ó>lva, [Az ékezet áth.]
2010 	K: <El árulom a tudományt> miattad, 
	M jav.: tudásomat A: verrathen. [Elárul németül.] 
	A jav.: Elárulom 
	[A áthúzta, majd lényegében ugyanazt írta a szó fölé javításul.]
2012 	K, 1861, 1863, T 1924: horoskópot 
	KF 1989: horoszkópot
2015 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Pirúlnom 
	[fsz]: Pirulnom 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	K: rosszabbá levék 
	1861-től: levék,
2016 	K: a Sybillák, kik hívének 
 	1861, 1863, T 1924: sibyllák, kik hivének 
	KF 1989: szibillák
2018 	K: kedvedet<,>.
2019 	K, T 1924: bűndíjúl 
	1861, 1863, KF 1989: bűndijúl 
	[fsz]: bűndijul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2022 	K: a <sv>érák 
	A jav.: a szférák
2030 	K: Miattad<,>? én
2032 	K: á<l>ltalam
2034 	K: hát <a> tud<omány>? 
	A jav.: hát szellem, tudás?
2035 	K: <.......> 
	M jav.: sugár, 
	[M vakarás után átírta a szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2036 	K: <M>e<l>ly az eg<ek>ből 
	M jav.: Amely az égből 
	1861-től: Amelly
2037 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kivűl? 
	[fsz]: kivül? 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2041 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
2042 	K: Ha lelked v<ó>lna o<l>ly [Az ékezet áth.] 
	A jav.: Ha volna lelked oly
2045 	K: b<ó>ldogságot<, csak> köröm<ben>, [Az ékezet áth.] 
	A jav.: boldogságot körömön,
2046	1863, KF 1989: Ne hordanál [Ne: sh!]
	K, 1861, T 1924, fsz: Nem hordanál   [Miképp a tiráda egy másik tagmondata is igazolja - a 2048. sorban : Nem tartanál -: a ‘nem’ a helyes.]
2049 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh, 
 	KF 1989: Óh,
2051 	K: Ful<l>ánkos a méz, me<l>ly 
	A jav.: Fulánkos a méz, mely
2052 	K: mi<l>ly nemessé le<hetne szűd>, 
	M jav.: mily nemessé lenne szűd, 
	[M kivakarta, majd átírta a szavakat. Az utolsó szót A megismételte a lapszélen.]
2054 	K: Me<l>ly báb-istenként tartja még <....> 
	M jav.: Mely a nőt báb-istenként tartja még,
2056 	K: <kisszerű> idő <van>, 
	A jav.: törpe az idő, 
	[A széljegyzete a K-on: hang.]
2060 	K, 1861, T 1924, KF 1989: nyúgodtabb 
	1863: nyugodtabb
2061 	K: nélkűlem b<ó>ldogabb [Az ékezet áth.] 
	1863: nélkülem
2062 	K: rend<,>:
2064 	K, 1861, T 1924, KF 1989: a sír 
	1863: a sir
2065 	K: o<l>ly
2066 	K: néha<,>-néha
2068 	K: o<l>ly
2069 	K: o<l>ly
2070 	K: dacolni ellenök<ben>? 
	A jav.: dacolni ellenök?
2071 	K, 1861, 1863, T 1924: úgy-e bár, 
	KF 1989: úgyebár,
2072 	K: ne feled<je>d 
	M jav.: ne feledd
2073 	K, 1861, 1863, T 1924: rosz 
	KF 1989: rossz
2076 	K: Míg bűne a koré, me<l>ly <őt> szül<é> 
	A jav.: mely szülte őt. 
	1861, 1863, T 1924: Mig 
	KF 1989: Míg
2077 	sorban utasítás K: jő <egy> lámpával s <azt> az asztalra
2079 	K, KF 1989: készíts íziben. 
	1861, 1863, T 1924: készits íziben. 
2081 	K: pénzéért 
	1861-től: pénzeért
2082 	K: o<l>lyant, me<l>ly
2083 	K: Ollyat 
	1861-től: Olyat
2084 	K: meg botránkoznának
 	1861-től: megbotránkoznának
2085 	K: <gyermekük> 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: új szülött 
	KF 1989: újszülött
2086 	K: me<l>ly 
	[A 2086-2087. sor M későbbi betolása a kéziratba. A 2086. sor apró betűkkel az utasítás és az előző sor közé, a 2087. a lapszélre van beszúrva.]
2087 	K: késöbben 
	1861-tól: későbben
2088 	K: <ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
2093 	sor után szereplőnév a K-ban, 1861, 1863, T 1924: Udv. 
	KF 1989: [HARMADIK] UDVARONC 
	[A kiadás és főszövegünk is pontosítja a megnevezést, hasonlóan jártunk el a 2116., 2122. és a 2123. sor után is.]
2096 	K: me<l>ly
2099 	[Arany a 2099-2100. sor mellé írta a K-ban: rímel.]
2100 	K, 1861, 1863, T 1924: egykedvű mosolylyal 
	1863: egykedvü mosolylyal 
	KF 1989: egykedvű mosollyal
2101 	K: hossz<ú> [Az ékezet áth.]
2105 	K: Me<l>ly tenni vágyik, me<l>ly
2109 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: lelkesűlni 
	[fsz]: lelkesülni 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2110 	sor után utasítás K: <ivogat.> 
	A jav.: iddogál.
2111 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
2114 	K: körűlem<,>.
2115 	K: mig
	1861-tól: míg
2116 	K: Te fel magaszt<ositod büszke holtodig.>  
	M jav.: Te fel magasztalsz mig amaz le sujt.. - 
 	1861-től: Te felmagasztalsz, míg amaz lesújt.-
2117 	K: <ó>h ha az enyém lehetnél<,>! [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
2118 	K: Ha isten el szól<l>ítná 
	KF 1989: Isten
2119 	K: felbírja 
	A jav.: fel bírja
2120 	K: mindég 
	1861-től: mindig
2126 	K: mond, ha v<ó>lnék [Az ékezet áth.] 
	A jav.: mondd, ha volnék
2127 	K: v<ó>lnál [Az ékezet áth.]
2129 	K: <Ó>h, jő-e kor, me<l>ly e rideg közö<mböt>  
	A jav.: közönyt [Az Ó ékezete áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh, 
 	KF 1989: Óh,
2130 	K: me<l>ly 
	A jav.: s mely
2131 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: elavúlt 
	[fsz]: elavult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2132 	K, T 1924: Biróúl 
 	1861, 1863, KF 1989: Bíróúl 
	[A jambus miatt a K és T 1924 kiadásának változatát fogadtuk el főszövegünkben.]
2135 	K: Me<l>ly
2137 	K: ki kimondta. 
	A jav. [előbb]: ki <azt> [majd]: ki őt kimondta.
2137	sor után utasítás K: maseill<ese> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: marseillaise 
	KF 1989: Marseillaise
2138 	K: Óh hallom, 
	1861, 1863, T 1924: Oh hallom, 
	KF 1989: Óh, hallom,
2140 	K: Me<l>ly a földet <meg fogja ifiítani:> 
	A jav.: Mely a vén földet ifjuvá teszi: 
 	1861, 1863, KF 1989 sh: teszi.
	[Fsz-ünkben is a kettősponttal zárt szövegváltozatot fogadtuk el.]

KILENCEDIK SZÍN 

	K: 9ik szín.

2141 	sor előtt, a színhely szerzői utasítása, K: [Ez a szerző utasítás tipikus példája annak, hogy a kiadások milyen kevés gondot fordítottak ennek a szövegtipusnak pontos megjelenítésére. A K a következő eltéréseket mutatja:]
 	A néző hely hirtelen Pári<zs g>rève piacává [A a két betűn tintafolt, a 2. szó kötőjel nélkül volt.] 
	..... egy guillotine-emelvénynyé [Jav. ebből: egy guillottine emelvényévé. Valószínűleg A jav. A kiadások a két megoldást vegyítették: kötőjeles lett a szó, de megmaradt az emelvényévé alak. Fsz-ünk az emelvénnyé szóalakot tartotta helyesnek.] 
	..... az iróasztal nyak tilóvá, me<l>ly ... Dant<ó>n [Az ékezet áth.] 
	..... zajgó néptömegnek ... [1861-től sh: zajló] .... állványnál [Jav. ebből: álványnál.]
2146 	K: ébrede<nd>nek. 
	A jav.: ébredeznek.
2147 	K: menydörögjük 
	1861-től: mennydörögjük
2148 	K: reszkessetek! - s meg semmisűlnek. - 
	1861-től: “resz-kessetek!” - s megsemmisűlnek. - 
	[fsz]: megsemmisülnek. - 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2149 	K: Felkel<l>tek
2150 	K: S el<eibe> 
	A jav.: S eléjök
2151 	K: Felkel<l>tek
2154 	K: hangz<a> el, 
	A jav.: hangzik el,
2155 	K: <a> hon. 
	A jav.: honunk.
2157 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tódúl 
	[fsz]: tódul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2165 	[Ez a sor a kiadásokból kimaradt, a K-ban sem kihúzva, sem egyéb módon jelölve nincs. Ezért T 1924 2164. b. sorként felvette a főszövegbe, majd KF 1989 a folyamatos sorszámozásba. Mi is ezt tettük, csak a megváltozott sorszámozással.]
2168 	K: kívántok 
	1861-től: kivántok
2171 	K: <De ezt> szuronnyal 
	A jav.: Hanem 
2173 	K: Most <vérze el> egy<ik> tábornokunk<,> 
	A jav.: Most hulla vére egy tábornokunknak,
2175 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh,
	KF 1989: Óh,
2177 	K: o<l>ly
2180 	K: a világot<,> 
	1861-től: a világot,
2181 	sorban utasítás: kö<zz>űl [A jav.]
2182 	K: le t<ő>rlöm [Az ékezet áth.] 
	1861-től: letörlöm
2188 	K: Me<l>ly
2190 	K: semmibe<n>. 
	A jav.: semmibe?
2193 	K: P<ó>lgár, még egyszer felszó<l>lítalak.- [Az ékezet áth. A jav.]
2194 	K: <.......... .....>, a cél
	M jav.: Türelem még, a cél 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2195 	K: Nem bízol 
	1861, 1863: Nem bizol 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tanúlj 
	[fsz]: tanulj 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2199 	K: Viszontlátásig 
 	1861, 1863: Viszonlátásig,
2200 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
2202 	K: me<l>ly <nyiltan szembe száll>, 
	M jav. [előbb]: mely<től> <el>esni is disz, 
	M jav., 1861, 1863 [majd]: mely által esni is disz, 
	T 1924, KF 1989: dísz,
2203 	K: <Csak> me<l>ly 
	M jav.: De mely 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: orvúl 
	[fsz]: orvul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2205 	K, 1861, 1863, T 1924: újjal, 
	KF 1989: ujjal,
2207 	K: <A>ki <....> gyanús, 
	M jav.: Hisz aki gyanús 
	[A 2. átírt szó eredetijét nem tudtuk megállapítani.]
2214 	K: A bűzhödt lég, me<l>ly eszmét, izmot öl,  
	1861, 1863: A büszhödt lég, mely elmét 
	T 1924: bűszhödt ...elmét, 
	KF 1989: bűzhödt ...elmét, 
	[Az eszmét szó felcseréléséről semmit nem tudunk - elképzelhető, hogy 1861 óta makacsul élő sajtóhiba csupán, és sem Aranynak, sem Madáchnak nem állt szándékában két szó cseréje?]
2215 	K: hagyjuk ő<t> 
	A jav.: hagyjuk őket.
2217 	K, 1861, 1863, T 1924: Convent 
	KF 1989: Konvent
2218 	K, 1861, 1863, T 1924: Conventre 
	KF 1989: Konventre
2219	1861, sh: Atválogatva 1861, errata-lap: Átválogatva [Az I. kiadás hat sajtóhibáját javították a kiadás errata-lapján. A javítás a következő módon történt:
	 lap sor hiba  ja[v]itás
	 118 5 felül Atválogatva Átválogatva]
	K, 1861, 1863, T 1924: Conventre 
	KF 1989: Konventre
2220 	K: Gyakorl<ás>úl 
	M jav.: Gyakorlatúl
2221 	K: ö<szv>e 
	A jav.: össze
2222 	K: Dantón. 
	1861-től: Danton.
2222 	sorban utasítás K: <senculote> 
	M jav.: sans-culotte 
	[M először mindenütt senculote-ot, vagy senqulotte-ot írt, a szereplőnévnél is, majd kijavította sans-culotte-ra.]
2223 	K: ifj<ú> aristocratát<.> 
	1861-től: ifju aristocratát, 
	KF 1989: ifju arisztokratát.
2224 	K: fehér-ruha 
	1861, 1863, T 1924: fehér-ruha, 
	KF 1989: fehér ruha 
2225 	K: <Leleplezi valóban> 
	M jav.: <Leleplezi eléggé> 
	A jav. [előbb]: <Tisztán> mutatja 
	A jav. [később]: Világosan mutatja
2226 	K: Mi<l>lyen 
	K, 1861, 1863, T 1924: Jőjetek fel ifjak. 
	KF 1989: fel, ifjak.
2229 	K: mi<l>ly
2230 	K: önveszélyemmel, megmentelek. 
	1861-től: önveszélyemmel megmentelek.
2231 	K: Nem Dantón,  
	1861-től: Nem, Danton,
2234 	K: Dantonnal <ezt merészled>?- 
	A jav.: Dantonnal így beszélsz?-
2235 	K: Marquis vagyok.- / Megállj - <nem-e> tudod, 
	A jav.: vagy nem tudod, 
	KF 1989: Márki 
	[A szereplőnevek esetében is a nemesi rang mai helyesírásúra egyszerűsítve.]
2236 	K: Hogy <a> “pólgáron” kívűl nincs <egyébb> cím<?> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Hogy “polgáron” kivűl nincs cím egyéb? 
	[fsz]: kivül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2239 	[Ez a sor a kiadásokból kimaradt, a K-ban sem kihúzva, sem egyéb módon jelölve nincs. Ezért T 1924 2237. b. sorként felvette a főszövegbe, majd KF 1989 a folyamatos sorszámozásba. Mi is ezt tettük, csak a megváltozott sorszámozással.]  
	K: E guilot<t>íne 
	M jav.: E guillotíne 
	T 1924, KF 1989: E guillotine 
	[Főszövegünk visszaállította a K eredeti, a jambust határozottan tükröző helyesírását: E guillotíne (ejtsd: E gijjotín) u-/u-.]
2240 	K: <és> pályád <kinyilt.> 
	A jav.: s pályád nyitva áll.
2244 	1861, sh: Caládomból
	1861, errata-lap: Családomból
	[Az I. kiadás hat sajtóhibáját javították a kiadás errata-lapján. A javítás a következő módon történt:
	 lap sor hiba  ja[v]itás
	 119 3 alul Caládomból Családomból]
2245 	K: i<l>ly vakmerőn <a sirba>. 
	M jav.: <sirodba.> 
	A jav.: halálba?
2247 	K: Csak ti<k>teket 
	A jav.: Csak títeket
2251 	K: Me<l>lyben
2253 	K: Ti<k> 
	A jav.: Tí
2254 	K: óvjon <az ég> 
	A jav.: óvjon isten. 
	KF 1989: Isten.
2255 	K: nem ro<s>szabb 
	A jav.: nem roszabb
2256 	K: i<l>ly
2267 	K: Me<l>lyről ... napon<ta>,
	A jav.: Melyről ... naponkint,
2268 	K: reám <is> a sor,- 
	M jav.: reám a sor,-
2269 	K, 1861, 1863, T 1924: egyedűllét, 
	KF 1989: egyedüllét,
2271 	K: <Ó>h nő, <ha> egy napig tanítanál <csak> [Az Ó ékezete áth.] 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Oh nő, csak egy napig tanítanál 
	KF 1989: Óh, nő, csak...
2272 	K: Ez <édes> tudomány<ban>,- 
	A jav.. [fsz]: Ez égi tudományra,- 
	KF 1989: Az égi 
	[Főszövegünk visszaállította a helyes Ez szóalakot.]
2274 	K: vágy<ol> még szeretni, 
	A jav., [fsz]: még szeretni vágysz, 
 	1861, 1863, T 1924, KF 1989: vágyol, 
	[Főszövegünkben visszaállítottuk a vágysz szóalakot, A javítását.]
2275 	K: lelki<i>smeret?- 
	A jav.: lelkiösmeret?-
2276 	K: lelki<i>smeret 
	A jav.: lelkiösmeret
2277 	K: végz<et> 
	A jav.: végzés
2278 	K: körűltekinteni<,>.- 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűltekinteni.- 
	[fsz]: körültekinteni.- 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2280 	K: rózsa <állott> 
	A jav.: rózsa hajlong
2281 	K: ki <van eléggé> vakmerő 
	A jav.: ki lenne vakmerő eléggé,
2283 	K: me<l>ly
2284 	K: Catilínát egy Brutust vez<érel>? 
	A jav.: vezet? 
 	1861, 1863, T 1924: Catilinát, egy 
	KF 1989: Catilínát, egy
2285 	K: <egy úttal lenni ember is>,  
	A jav.: egyúttal ember lenni, és
2286 	[Az egész sor A toldása a lapszélen.]
2290 	K: <Ó>h jaj, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh jaj, 
	KF 1989: Óh, jaj, 
	K, 1861, 1863: ... a sziv, 
	T 1924, KF 1989: ... a szív,
2291 	K, 1861: Tán azt sem tudta Caesar kedvese, 
	Sz: Tán azt... a világ - Nem értem. 
	[Sz megjegyzése a 2291-2292. sorra vonatkozott. Ennek nyomán javította M négysorosra a szöveget, lásd főszövegünk 2291-2294. sorát!]
 	1863-tól: S Caesarnak, hogyha volt szerelmese,
2292 	K, 1861: Hogy kedvesét isméri a világ.- 
	1863-tól: Ez őt talán csupán úgy ismeré 
	[M jav. Sz megjegyzése nyomán.]
2293-
2294 	[E két sor csak 1863-tól ismert, M toldása Sz megjegyzése nyomán.]
2295 	K: S ha így va<gyon>, mond, mond, mért 
	A jav.: S ha így van ez, mondd, mondd, mért
2296 	K: s <nem-é> én 
	A jav.: s én nemde
2298 	K: <a> világra<,>: 
	A jav.: e világra:
2299 	K: e szív<,> hogy rokon
2301 	K: S ha <is-> 
	A jav.: S ha meg?  
	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
2302 	K: Mint <mellyet> én 
	A jav.: Mint akit én
2304 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: avúlt 
	[fsz]: avult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2306 	K: o<l>ly <ó>ltár [Az ékezet áth.]
2307 	K: me<l>ly mind<é>g if<iú> - a szív. 
	A jav.: mely mindig ifju, és ez a szív. 
	[Az ó és az ú ékezete áth., főszövegünkbe a mindig szóalak került, így a mérték is jambus.] 
	1861, 1863, KF 1989: mindég ifju - és ez a szív. 
	T 1924, [fsz] : mindig
2308 	K: <ó>ltárnak [Az ékezet áth.]
2309 	K: <.......... ....> 
	M jav.: Mártirja. <Ó>h Dantón, 
	[Az első két szó vakarás után átírva. Az ó ékezete áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Mártirja. Oh Danton, 
	KF 1989: Óh, Danton,
2312 	K, 1861, T 1924, KF 1989: S e hívatás, 
	1863: S e hivatás,
2318 	K: szemében<,>:
2319 	K: Dant<ó>n [Az ékezet áth.]
2322 	K, 1861: megbékélt 
	Sz: jobb volna: kibékült. 1863-tól: kibékélt
2324 	K: Talán. - / Ne mond, ne mond,
	1861-től: Talán - / Ne mondd, ne mondd, 
	[A mondatzáró pont elmaradása lehet, hogy csak makacsul továbbélő sh, s a K szövegváltozatát kellene elfogadnunk? A mondd A jav.] 
2326 	sor után utasítás K: <pikákon> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: láncsákon 
	KF 1989: lándzsákon
2327 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
2328 	K: e gyűrű 
	1861-től: e gyűrü
2333 	K: <Ó>h sors, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh sors, 
	KF 1989: Óh, sors,
2334 	K: Conventbe. P<ó>lgártárs vezess.- [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863: Conventbe. Polgártárs vezess.- 
	T 1924: Conventbe. Polgártárs, vezess.- 
	KF 1989: Konventbe.
2336 	sor után utasítás K: Dantónhoz 
	1861-től: Dantonhoz
2237 	K: Dantón! 
	1861-től: Danton!
2338 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
2339 	K: Ro<s>szúl 
	1861-től: Roszúl 
	[fsz]: Roszul 
	[Mivel a zárt szótag mai helyesírásában is hosszú verstanilag, korszerűsítettük a határozórag helyesírását. A rossz hosszú mássalhangzója a jambus miatt maradt régies írású. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
2342 	K: kel<l>het i<l>ly kebelben<,>? [A jav.]
2344 	K, 1861, T 1924, KF 1989: látszik 
	1863 sh: lászik,
2345 	K, 1861, 1863: Kék-vér aristocrataúl 
	T 1924: Kék-vér aristoc-ratáúl 
	KF 1989: Kékvér arisztokrataúl 
	[fsz]: arisztokratául 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2346 	K: szól<l>sz i<l>ly regényesen<,>.- [A jav.]
2347 	K: ifjú
 	1861-től: ifju
2348 	K, T 1924, KF 1989: Bámúlatom 
	1861, 1863: Bámulatom
2349 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: elfordúl 
	[fsz]: elfordul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2353 	K: elbukott, látott t<al>án
	A jav.: elbukott, az látott tán
2355 	K: kicsínyke 
	1861-től: kicsinyke
2357 	K: más l<ett> 
	M jav.: más lön [M átírta a szót.]
2362 	K, 1861, T 1924, KF 1989: árúló 
	1863: áruló
2363 	K, 1861, 1863, T 1924: Conventre, 
	KF 1989: Konventre
2363 	sor után utasítás K: <Guadet> s más Convent tagok 
	M jav.: Saint-Just 
	[Mint szereplőnevet is először mindenütt Guadet-t írt M, majd átírta Saint-Just-re.] 
	KF 1989: konvent-tagok
2365 	K: mersz, <Guadet,> 
	M jav.: mersz, Saint-Just,
2366 	K: V<ó>ltál [Az ékezet áth.]
2368 	K, 1861, 1863, T 1924: Convent 
	KF 1989: Konvent
2369 	K: bírót 
	1861-től: birót
2372 	K: nép ítél<end> fölötted,
 	A jav.: majd itél fölötted,
2375 	K, 1861, 1863, T 1924: aristocratákkal 
	KF 1989: arisztokratákkal
2376 	K: <hata>lomra. 
	M jav., T 1924: úralomra. 
	1861, 1863, KF 1989: uralomra.
2377 	K: <Guadet,> 
	M jav.: Saint-Just,
2379 	K: mint <a> kígyó. 
	M jav.: mint kígyó. 
	[Jav. kivakarással, a névelő T olvasata.] 
	1861-től: kigyó.
2387 	K: <E>lég v<ó>lt.- [Az ékezet áth.] 
	M jav.: elég 
	A jav.: volt.-

TIZEDIK SZÍN 

	K: 10ik szín.

2391 	sor előtt utasítás K: o<l>lyanná változik vissza, mint a 8ik színben v<ó>lt. Ádám ismét mint Kepler iróasztalára... válára üt. A reg szürkűl. 
	1861, 1863: olyanná... nyolcadik... volt. ....Keppler iróasztalára .... vállára .... szürkűl. [A jav.] 
	T 1924: Kepler iróasztalára ... szürkül. 
	KF 1989: íróasztalára [Az utasítás elé a K-ban A keresztet tett.]
2391 	K: Ez úttal <el marad a nyakazás>.- 
	M jav.: a nyakazás elmarad.- 
	1861-től: Ezúttal
2392 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
2394 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megvénűlt 
	[fsz]: megvénült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	K: kebel<ben> 
	M jav.: kebelnek
2395 	K: teremt<het-é> nagyot?-
	M jav.: teremt-e hát nagyot?-
2396 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tárúlt 
	[fsz]: tárult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	K: szememnek<,>!
2397 	K: istenszikráját 
 	1861, 1863, T 1924: isten szikráját 
	KF 1989: Isten
2399 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
2400 	K: mi<l>ly
2402 	K: <Ó>h, ... körűl tekintve [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, ...körűltekintve, 
	KF 1989: Óh, ...körűltekintve, 
	[fsz]: körültekintve, 
 	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2406 	K: i<l>ly
2407 	K: Me<l>ly
2409 	K: Felmersz szól<l>ítni 
	A jav.: Fel mersz szólítni 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: gyilkosáúl. 
	[fsz]: gyilkosául. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2410 	K: I<l>ly
2411 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: ideáljáúl 
	[fsz]: ideáljául 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2413 	K, 1861: Ha megfigyelnek, 
 	Sz: Ha megfigyelnek... helyett észrevesznek kell. 
	1863-tól: Ha észrevesznek, [M jav. Sz megjegyzése nyomán.]
2414 	K: v<ó>lt-e [Az ékezet áth.]
2416 	K: z<úgó> 
	M jav.: zajgó
2417 	K: me<l>ly
2421 	K: Óh jaj, 
	1861, 1863, T 1924: Oh jaj, 
	KF 1989: Óh, jaj,
2422 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Míg 
	1863: Mig
2427 	1863, T 1924, KF 1989: gúnytárgyúl 
	[fsz]: gúnytárgyul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2427-
2428 	K, 1861: Gúnytárgyúl leendnénk / Igy venni a dolgot. 
	Sz: magyartalan, de nem is világos kifejezés. 
	1863-tól: Gúnytárgyúl leszünk / Ily ünnepélyes színben nézve e / Hétköznapos ügyet. 
	[A Sz nyomán keletkezett M jav. egy sorral - a 2428.-kal - bővült.] 
2432 	K: <Mi> nyomorúlt!- 
	M jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: A nyomorúlt! 
	[fsz]: nyomorult! 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2434 	K: v<ó>lt, [Az ékezet áth.]
2435 	K: erősb<b>ek
2436 	K: <.. .... ....... ...> 
	M jav.: A rossz anyagnál. Ez 
	[M a szavakat vakarás után átírta, az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
 	1861, 1863, T 1924: A rosz 
 	KF 1989: A rossz
2439 	K: Tisztúlva mindég, 
	1861-től: Tisztúlva mindig, 
	[fsz]: Tisztulva 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2440 	K, 1861: Mig, 
	1863-tól: Míg,
2444 	K: <ó>h ne [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: oh ne 
 	KF 1989: óh, ne
2445 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Pirúlnom 
	[fsz]: Pirulnom 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 	K: <midőn> dicsér<tetem> 
	A jav.: ha dicsérnek ezért.
2446 	K: o<l>ly
2448 	K: szerínt 
	1861-től: szerint
2454 	K: v<ó>ltál [Az ékezet áth.]
2457 	K: Mint <azt másokkal tartod> célszerűnek 
	A jav.: Mint másra célszerűnek tartod azt.
2458 	K: o<l>ly kitűnő 
	1861-től: oly kitűnő,
2464 	K: egy<i>ránt. 
	A jav.: egyaránt.
2468 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: öszve 
	[fsz]: össze 
	[Mivel az első szótag mai helyesírásában is hosszú verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást. Az össze igekötő ezen az egy helyen kívül sehol sem szerepelt az archaikus öszve szóalakban. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
2469 	K, 1861, 1863, T 1924: istenné 
	KF 1989: Istenné
2471 	K: Bár me<l>ly 
2477 	K: hallgató,  
	M jav.: hallgató, mert
2478 	K: <Mert> az igazság 
	M jav.: Az az igazság
2479 	K: Ha nép közé <jő>  
	A jav.: Ha nép közé megy
2480 	K: <ó>h [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: oh 
 	KF 1989: óh,
2484 	K, 1861, 1863, T 1924: - Igy - 
	 KF 1989: - Így -
2491 	K: S egyéb<b> tanok közt <még> leg jámborabb 
	M jav.: ez leg jámborabb még. 
	A jav.: egyéb 
	1861-től: legjámborabb
2493 	[A sor M betoldása a K lapszélén.]  
	K, 1861, 1863, T 1924: himzett 
	KF 1989: hímzett
2494 	K: <Míg> számtalan <más> <.... ....... ....>  
	M jav.: De számtalan egyéb oly társa van 
	[M vakarás után átírta a szöveget, az utolsó három szó eredetijét nem tudtuk megállapítani.]
2495 	K: Me<l>ly <mint a gyermek> 
	M jav.: Mely fontos arccal
2497 	K: Szetélynek ... kacag<ol> 
	M jav.: Szentélynek .... kacagsz
2499 	K: <egész dolog.>  
	A jav., 1861: csín az egész. 
	1863-tól: csiny 
	Sz: így nem értem; megfordítva igen: “elbámulsz e komoly dolgokon, midőn belátod, hogy az egész csak komődia.” [M meghagyta a sort, Sz kifogása ellenére.]
2500 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: szorúlt 
	[fsz]: szorult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2503 	K: Ki ál<l>tal lépi, véresen <találja> 
	M jav.: véresen <be-fogja.> 
	A jav.: véresen megejti. 
	1861-től: Ki általlépi,
2504 	K, 1861: Illy dőreséggel küzdünk szüntelen, 
	Sz [a 2504-2506. sorról]: ...oly erőltetett, hogy nem bírom világosan, a megértésig elemezni.  
	1863, T 1924: Ily dőreség áll látod szüntelen 
	KF 1989: Ily dőreség áll, látod, szüntelen
2505 	K, 1861: A meglévő hatalmak védlete  
	1863-tól: Utunkba, szentséges kegyeletűl
	[fsz]: kegyeletül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2506 	K, 1861: S kegyeletöknek szentséges nevében. 
	1863-tól: Védő a már megalakúlt hatalmat.- 
	[fsz]: megalakult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2507 	K: Ah<,> értlek, ...örök<ké>? 
	A jav.: örökre? 
	1861, 1863: Ah értlek, 
	T 1924, KF 1989: Ah, értlek,
2508 	K: fog<ják> az egésze<t>. 
	M jav.: fognak az egészen.
2510 	K: Az ortodoxot, 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: Az orthodoxot, 
	KF 1989: Az ortodoxot,
	K, 1861: bámulánk  
	1863, T 1924: bámulánk - 
	KF 1989: bámulánk; -
2514 	K: Me<l>ly
2516 	[A 2516-2517. sor M betoldása a K lapszélén.]  
	K: melly 
	1861-től: mely
2518 	K: <S bár> nem tanúlja senki, mind <meg> érti. 
	M jav.: Bár ... minden érti. 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tanúlja 
	[fsz]: tanulja 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2520 	K: Me<l>lyen
2521 	K: De hogy ha 
	1861-től: De hogyha
2522 	K: <A művészet még is csak meg marad>, 
	M jav.: Ne vedd el a művészetben hitem.
2523 K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: bétanúlni 
	[fsz]: bétanulni 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!] 
	K: <minta és> szabály 
	M jav., 1861, 1863: még is csak szabály  
	T 1924: mégis csak 
	KF 1989: mégiscsak
2525 	K: Ha úgy elbú<v>, 
	[A jav. A sor mellé a K-ban A keresztet tett.]
2527 	K: Eszményítés <visz>
	A jav.: Eszményítés ad
2529 	K: me<l>ly
2531 	K: Mi a<n>nélkűl 
 	1861, 1863, T 1924: a nélkűl 
	KF 1989: anélkűl 
	[fsz]: anélkül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2533 	K: Ki fogsz <tán> az élő természeten. 
	M jav.: Ki fogsz az élő nagy természeten. 
	1861-től: Kifogsz
2535 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
2541 	K: Nyűgűl talán, de szárnyakúl soha 
	1861, 1863, T 1924: Nyügűl ...szárnyakúl... 
	KF 1989: Nyűgűl ...szárnyakúl... 
	[Bár a mintakiadások kifogástalan jambust alkottak, KF kiadása joggal tért vissza a nyűg szóhoz.] 
	[fsz]: Nyűgül ... szárnyakul... 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2542 	K, 1861, 1863, T 1924: abstractió.- 
	KF 1989: absztrakció.-
2543 	K: <Ó>h, ...mond nekem<,>. [Az ékezet és a vessző áth.] 
	A jav.: mondd nekem. 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
2545 	K: Egyenlő lettem-é csak a butával,  
	A jav.: Csak a butával lettem-é egyenlő, 
2547 	K, 1861, 1863, T 1924: ép 
	KF 1989: épp
2553 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: sárgúlt 
	[fsz]: sárgult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 	K: pergaméneket, 
	A jav.: pergamenteket,
2554 	K: fóliansokat, 
	1861-től: fóliánsokat, 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: penész űl, 
	[fsz]: penész ül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2558 	K: m<ú>lt [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: mult 
 	KF 1989: múlt
2561 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tanúlnád 
	[fsz]: tanulnád 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	K: mindíg 
	1861-től: mindig
2565 	K, 1861, 1863, T 1924: theoriát 
	KF 1989: teóriát
2570 	K: me<l>ly

TIZENEGYEDIK SZÍN 

 	K: 11ik szín.

2574 	sor előtt utasítás K: A To<rv>er és a Tem<s>e .... Torver 
	[Majd a KAR utasításában:] .... egygyé olvadva 
	M jav. Tower és a Temze 
	1861-től: Tower .... egygyéolvadva 
2581 	K: A miljót 
	A jav.: A milljót
2584 	K: mért<é>kébe  [Az ékezet áth.] 
	A jav.: mértekébe
2591 	K: Kórlátozza 
	1861-től Korlátozza
2593 	K: Mind<é>g új s mindég a régi 
	A jav.: Mindig új 
 	1861, 1863: Mindig új s mindig 
	T 1924: Mindig új s mindég 
	KF 1984: Mindég új s mindég 
2599 sor után K: Belé olvadt akármi jajkiáltás 
	1861: Beléolvadt 
2600 	K: Akárminő rekedt hang, míg fölér. 
	Sz [a két sorról]: nehéz így... máskép rendezni múlhatatlan, hogy érthető legyen. Tán így: “Magosban szépen zeng, mint templomének, / Bármily rekedt hang s jajszó olvad is / Belé, amíg fölér...” 
	1863-tól: Bármily rekedt hang, jajszó és sohaj
2601 	K: Dallamba olvad össze, míg föl ér. 
	T 1924: fölér. 
	[M jav. Sz bírálata nyomán.]
2602 	K, 1861, 1863: Igy hallja azt az isten  
	T 1924: Így ... isten 
	KF 1989: Így... Isten
2603 	K: csinálta <a> világot.
 	A jav.: e világot.
2605 	K: Hol közbe szól<l> a szív<nek> is verése. 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Hol közbe szól a szív verése is. 
	KF 1989: közbeszól
2608 	K: k<ó>rlátfalak, [Az ékezet áth.]
2611 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: átokúl. 
	[fsz]: átokul. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2613 	K, T 1924: gúlát
 	1861, 1863, KF 1989: gulát
2614 	K: Egyptomban sem hallott v<ó>lna [Az ékezet áth.] 
	A jav.: Egyiptomban... volna
2615 	K: I<l>lyen
2616 	K: e<n>nélkül
2620 	K: másk<é>nt 
	A jav.: máskint
2621 	K: i<l>ly
2623 	K: halgass  
	A jav.: hallgass 
	K, 1861, 1863, T 1924: sophista. 
	KF 1989: szofista.
2624 	K: De <hogy> ha áll is, <.. ...... .... ......> 
	A jav.: De bárha áll is, 
 	M jav.: a jaj hogy kihalt. 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2625 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: lapúlva 
	[fsz]: lapulva 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2631 	K: is <...... .........> 
	M jav.: nagy polcodon 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2632 	K: me<l>ly
2635 	K: Mit följegyez, csak a múltnak dala. 
	1861: Mit feljegyez, csak a múltnak dala. 
	Sz: csak úgy értem, ha így cseréljük: a múltnak csak dala - tudniillik, a mi a múltban nem szép, nem dalszerű, az nem hallszik fel, az elvész.
 	1863-tól: a múltnak csak dala. 
	[M jav. Sz megjegyzése nyomán.]
2637 	K, 1861, 1863, T 1924: doctrinaire 
	KF 1989: doktrinér
2638 	sor előtt utasítás K: [A toldása a K-ban.]
2640 	K: sem kell 
	1861-től: se kell
2643 	K, T 1924, KF 1989: újra 
 	1861, 1863: ujra
2645 	K: <T>itáni 
	A jav.: titáni
2646 	K, 1861, T 1924, KF 1989: ígézőbb 
	1863: igézőbb
2649 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Mig létez 
	[Fsz]: Míg létez 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2651 	K: <............>, me<l>ly 
	M jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Tagadásúl, mely 
	[M vakarás után átírta a szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
 	[fsz]: Tagadásul, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2652 	K, T 1924, KF 1989: S míg emberszív 
	1861, 1863: S mig emberszív 
	[Főszövegünkben visszaállítottuk a kötőszó rövid magánhangzós alakját, így az első két kiadás jambusát is.]
2655 	K: <............> költészet<,> és  
	M jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Tagadásúl költészet és
 	[M vakarás után átírta a szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
 	[fsz]: Tagadásul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2656 	K: De mond, mi 
	A jav.: De mondd, mi
2657 	K: a <....... ....>egbe, 
	M jav.: a zajgó tömegbe, 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani. T szerint a nép szó lehet a zajgó betűi alatt.]
2659 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűl. 
	[fsz]: körül. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2661 	K, 1861, 1863, T 1924, [fsz]: Hálá 
	KF 1989: Hála 
	[KF kiadásával szemben visszaállítottuk a szokatlan, népi ízű, ám minden eddigi kiadásban elfogadott szóalakot. Így spondeus lesz az első versláb a teljesen hibás trocheus helyett.] 
	K: ...mit érez<,>:
2662 	sor után utasítás K: a Torver belseébe s csak hamar munkásokúl ....vegyűlvén.- ....me<l>lyen majom űl.... 
	A jav.: belsejébe.... melyen 
	1861-től: a Tower belsejébe s csakhamar 
	KF 1989: munkásokul.... vegyülvén..... ül 
	[Az utasításokban KF kiadása, s a mi főszövegünk is, mindenütt a mai helyesírási szabályokhoz igazította a szöveget.]
2667 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
2670 	K: játsza
	A jav., 1861, 1863, T 1924: játszsza  
	KF 1989: játssza
2674 	K: o<l>lyan
2676 	K: a <jó> ifjuság.- 
	A jav.: a víg ifjuság.-
2681 	K: mondja <, hogy> kinek 
	A jav.: mondja meg, kinek
2685 	K: Va<l>jon
2686 	K: torzképű össze vissza? 
 	1861-től: torzképü összevissza?
2687 	K: <Ép a torzkép az, mit nem tűrhetek.> 
	A jav. [előbb]: <torzá>s 
	[majd]: A torz az épen, mit nem türhetek. 
	1861, 1863, T 1924: A torz az épen, mit nem tűrhetek. 
	KF 1989: éppen
2690 	K: külö<m>ség<,> - 
	A jav.: különség - 
	1861-től: különbség -
2691 	K: romanticának, 
	1861-től: romantikának,
2692 	K: <É>p <a torzképek közt> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Én épen a torzban 
	KF 1989: éppen
2696 	K: Kéj högyt<ő>l 
	A jav.: Kéj hölgytül 
	1861-től: Kéjhölgytül
2697 	K, T 1924: kicsínynek; 
 	1861, 1863, KF 1989: kicsinynek;
2698 	K: <.......... ........> átka egy kiéltnek<;>: 
	M jav.: Szerelmi élvre 
	[M vakarás után átírta a két szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2700 	sor után utasítás: válára 
	A jav.: vállára
2703 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: életúnt, 
	[fsz]: életunt, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 	K: fel köteti 
	A jav.: fel kötteti 
	1861-től: felkötteti 
	Sz: felkötteti? - nem, hanem felköti. 
	[M nem változtatott a szövegen.]
2703 	sor után utasítás K: Egy kis lány 
	1861-től: Egy KIS LEÁNY 
	KF 1989: Egy kisleány 
	[A K-ban A KISLEÁNY szereplőnév helyén is A kis lány szerepel, több esetben.]
2704 	K: <Szép> ibolyák 
	M jav.: Kis ibolyák
2705 	K: A <... ........ ............> 
	M jav.: A jó tavasznak. Vásároljanak! 
	[M vakarás után átírta a sort, az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
2708 	K: h<ó>lt [Az ékezet áth.]
2709 	K: hajamnak <ez> lesz legszebb ék. 
	M jav.: hajamnak lesz legszebbik éke.
2710 	K: <óh v>egyenek ura<k>!
	M jav.: Vegyenek uraim!
2711 	K: mind<é>g A jav.: mindig
2714 	K: Me<l>lyért az is már, aki föl idézi 
	1861: Melyért .. fölidézi 
	Sz: nem fölidézi, hanem fölhozza - “a ki fölhozá” -  
	1863-tól: aki fölhozá,
2716 	sor után utasítás K, T 1924, KF 1989: polgárlány 
	1861, 1863: polgárleány
2719 	K, KF 1989: illyesmit
 	1861, 1863, T 1924: ílyesmit
2721 	K, 1861, 1862, T 1924: izlése 
	KF 1989: ízlése
2723 	K: o<l>ly
2724 	K: o<l>ly
2728 	K: hi<v>ság 
	M jav.: hiúság  
	K, 1861, 1863, T 1924: biblia. 
	KF 1989: Biblia.
2729 	K: philosophia<,>. 
 	1861, 1863, T 1924: philosophia. 
	KF 1989: filozófia.
2732 	K, KF 1989: Savanyú borral 
 	1861, 1863, T 1924, [fsz]: Savanyu borral 
	[Főszövegünk visszaállította a kiadások rövid magánhangzós változatát, így a második versláb ismét jambus.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: borral s rosz 
	KF 1989: rossz
2735 	K: elfeldjük. 
	M jav.: elfeledjük.
2736 	K: A dús meg ördög, vérünk<et kiissza>. 
	A jav.: vérünk szíja ki. 
	1863-tól: A dús meg - ördög,
2737 	K: jőne <már,> 
	A jav.: jőne csak!
2742 	K: Én <nem teendek véle> semmi<t is,> 
	A jav., 1861: Én semmi rosszat nem teszek vele, 
	Sz: Mit akar a második munkás? - nem értem.  
	1863-tól: Nem vétek néki, mellém ültetem, 
	[M javítása Sz megjegyzése nyomán.]
2743 	K: Leültetem csak, lássa, <hogy> ki az úr. 
	A jav., 1861: Leültetem csak, lássa, ki az úr. 
 	1863-tól: Lássuk ki az úr, és ki tud mulatni. 
	[M javítása Sz előző sorban közölt megjegyzése nyomán.]
2744 	K: Mivel szolgáljak, <uraim>? / <Mi sem kell.> 
	A jav.: Uram, mivel szolgáljak? / Semmivel.
2746 	K: a pénzt <hogy> lopom, 
	A jav.: a pénzt csak lopom,
2747 	K: koldul<ásra term>.
	A jav.: koldusbotra termett.
2750 	K: silány<ú>l [Az ékezet áth.]
2750 	sor után utasítás K: LUCIFER <a tánchoz közeledve> 
	[M kivakarta a szerzői utasítást. A szöveg megállapítása T 1924 érdeme.]
2754 	K: E bachanális tűz fel gerjedése, 
	A jav.: bacchanális 
  	1861-től: felgerjedése,
2755 	K: Me<l>ly .... rózsa árt 
 	1861-től: Mely .... rózsa-árt
2756 	K: fölé<be>, [A jav.]
2757 	K: Nem-<é> dicső? / Engem <csak> undorít. 
	A jav.: Hát nem dicső ez? / Engem undorít.
2758 	K: E hely <enyém, itten> 
	M jav.: E hely sajátom, itt van 
	[M vakarás után átírta az eredeti szavakat. Az eredeti szöveg T olvasata.]
2759 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Könyörűlj 
	[fsz]: Könyörülj 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2761 	K: Igaz koldús sem vagy hát e<s>szerint, 
	1861, 1863: koldús sem vagy hát e szerint,  
	T 1924: koldús se vagy hát e szerint,  
	KF 1989: koldus sem vagy hát eszerint,
2763 	K, KF 1989: alamizsnát 
 	1861, 1863, T 1924: alamízsnát
2764 	K: A <nyomorultnak>, 
	M jav.: A szenvedőnek, 
	[M vakarás után átírta az eredeti szót. Az eredeti szó T olvasata.]
2765 	K: Paraszt, <el innét>! - azt hiszed talán 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Paraszt, odébb! - vagy azt hiszed talán 
	KF 1989: talán,
2767 	K: Ne bánts<a>d: Térj ki <néki> 
	A jav.: Ne bántsd. Térj ki előle!
2768 	K: <........... ...>, s így dicsöség 
	M jav.: Hatalom, s így dicsöség 
	[M kivakarta és átírta az első szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	A jav., 1861-től: Hatalom, s így dicsőség mind övé. 
2769 	K: <........... > <hát még> <........ ....>zi 
	M jav.: Lenézéssel <hát még> miért tetézi, 
	[M kivakarta és átírta az első szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	A jav., 1861-től: No hát, lenézéssel miért tetézi,
2770 	K: <Hisz> mint nadály, jólétünk <...........> <úgyis>?  
	M jav.: Ha mint nadály, jólétünk szopja 
	[Az első és utolsó szó vakarás után átírva, a szopja eredetijét nem tudtuk megállapítani.] 
	A jav: ki? [Az áth. úgyis helyett.] 
 	1861: Ha, mint nadály, jólétünk szopja ki? 
	1863-tól: Ha már ugyis nadályként szívja vérünk.
2773 	K: <........> most is
	M jav.: Almák még most is 
	[M vakarás után átírta az első szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2780 	K, 1861, 1863: Űl,
	T 1924, KF 1989: Ül, 
2782 	K: <a> lány 
	A jav.: lánya
2784 	K: Jól tudja bár, - de
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Bár tudja jól, - de 
	[A szórendi javítása, a szavak megszámozásával a K-ban.] 
	KF 1989: Bár jól tudja - de
2787 	K: Mond, tetszik-é, amit húzasz, magadnak? 
	A jav.: Mondd, 
	Sz: húzasz, eufóniaellenes szabályosság. 
	[Eufónia (gör): jóhangzás, széphangzás. M a kifogás ellenére meghagyta a sort.]
2792 	K: mit tegyek, kell élnem s nem  
	A jav., 1861, 1863, T 1924: mit tegyek, élnem kell s nem 
	[A javítása a szavak megszámozásával történt a K-ban.] 
	KF 1989: kell, s nem
2793 	K: Ah illyen 
	1861, 1863, T 1924: Ah ílyen 
	KF 1989: Ah, illyen
2795 	K: E <........> tudja, 
	M jav.: E lányka tudja, 
	[M vakarás után átírta a szót, T szerint az eredeti szó kéjhölgy volt.]
2796 	K: Me<l>lyet
2799 	K: telik <ti> bennetek
	A jav.: telik most bennetek
2800 	K: o<l>ly
2802-
2805 	[A második mesterlegény dalának a Tragédia egyetlen külön fennmaradt kéziratlapján - K-lap - két szövegvariánsa is fennmaradt. Mindkét változat többször áth., jav. A K-lap bemutatása a szövegváltozatok dokumentumának végén megtalálható. A két szöveg a következő:] 
	K-lap, 1. változat: <A ki munkás hét után> / <Frigyet az örömmel köt> / <Csak> <Dal> <Tréfás dal><e dallal ajkán> / <Kaczagja az ördögöt> 
	K-lap, 2. változat: <Aki munkás hét után> / <Tréfás dal és csok között> / <Tiszta szivvel mulatoz>
2803 	K: <....> 
	M jav.: Tiszta 
	[M jav. vakarás után. Az átírt szó eredetijét nem tudtuk megállapítani - a K-lap tanulsága szerint esetleg a Tréfás lehetett.]
2805 	sor után utasítás K: vég akordja hallik, Éva mint polgárlány imakönyvel s bokrétával kezében annyával jő 
	A jav.: végakkordja ... imakönyvvel.... anyjával 
 	1861, 1863, T 1924: végaccordja
2808 	K: Ne hi<g>gyen néki, rosz 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Ne hígyen néki, rosz 
	KF 1989: Ne higgyen néki, rossz
2810 	K: ládd i<l>ly 
	1861-től: ládd, ily
2811 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megtestesűlten, 
	[fsz]: megtestesülten, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2812 	K: leng<e el előttem.> 
	A jav.: leng tőlem tova.
2813 	K: Illyesmi már épen
 	1861, 1863, T 1924: Ilyesmi már épen 
	KF 1989: éppen
2814 	K: <ó>h mi [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh mi 
	KF 1989: óh, mi
2815 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
2816 	K: ne érints<e>d vele. 
	A jav.: ne érintsd őt vele.
2817 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Az ájtatosság 
	1863: Az ajtatosság
2818 	K: lész. 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: lészsz. 
	KF 1989: léssz.
2826 	K: Izlésedet hogy mindíg 
 	1861-től: Izlésedet hogy mindig 
	KF 1989: Ízlésedet
2828 	K, T 1924, KF 1989: Így 
 	1861, 1863: Igy
2829 	K: A zs<ó>lna [Az ékezet áth.]
2831 	K: világon<n>
2832 	K: a galamb <is> undorral néz rá.  
	M jav.: a galamb undorral néz reá.
2834 	K, 1861, 1863, T 1924: épen 
	KF 1989: éppen
2836 	K, KF 1989: millyen
 	1861, 1863, T 1924: mílyen
2840 	K: Hisz<en> tán drágább <mint> a többi 
	A jav.: Hisz tán nem drágább a többinél.
2840 	sor után utasítás K: Évához lép s <neki> egy [M jav.]
2843 	K: megemlékszik <reám> 
	A jav.: megemlékszik felőlem.
2847 	K: szól<l> [A jav.]
2848 	K: <ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh, 
	KF 1989: óh,
2849 	K: szól<l>ítnom.- / Artúr<nak> szül<ői> 
	A jav.: Artúr szűlei
2850 	K: Vagyonos<o>k,  
	A jav.: Vagyonosak,
2859 	K: mondhat-e ....így 
 	1861-től: mondhat-é 
 	1861, 1863: igy 
	T 1924, KF 1989: így
2862 	K, T 1924, KF 1989: nyílnak,
 	1861, 1863: nyilnak
2863 	K: i<l>ly gézengúz 
	1861-től: ily gézenguz 
2864 	K: drágalát<ó>s  [Az ékezet áth.]
2865 	K: pic<í>n [Az ékezet áth.] 
	A jav.: piciny
2867 	K: b<ó>ldog [Az ékezet áth.]
2870 	K, 1863, T 1924, KF 1989: sorsáról 
	1861: sorsárol
2872 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Ne útasítson 
	1863: útasitson 
	K: magátol, 
	1861-től: magától
2874 	K: ne engedd <-> / Rendör<ér>t kiáltok, 
	A jav.. ne engedd hát - / Rendört kiáltok, 
	1861-től: Rendőrt
2875 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tágúl. 
	[fsz]: tágul. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 	K: <Hagyd őt> - eszére tértán. 
	A jav.: Ne bántsd - eszére tér tán.
2876 	K, 1861, 1863, T 1924: tulajdonkép 
	KF 1989: tulajdonképp
2877 	K: Óh szent költészet, el tűnél-é hát 
	1861, 1863, T 1924: Oh szent 
	1861-től: eltünél-e 
	KF 1989: Óh, szent
2879 	K, T 1924, KF 1989: Dehogy tűnt! 
	1861, 1863: tünt!
2880 	K, KF 1989: gallylugos, 
 	1861, 1863, T 1924: galylugos,
2881 	K: v<ó>lt egyéb? csak o<l>ly finyás [Az ékezet áth.] 
	1861-től: volt egyéb? csak oly finnyás
2884 	K, T 1924, KF 1989: Ólálkodik 
	1861, 1863: Olálkodik 
	[A jambus kedvéért, a szó szokatlan mai hangzása ellenére, vissza lehetne állítani az első két kiadás rövid O hangját!]
2885 	K, 1861: nincs már a világon. 
	1863-tól: nincsen már sehol.
2888 	K, 1861, 1863, T 1924: Ép 
	KF 1989: Épp 
	K, KF 1989: illyen 
	1861, 1863, T 1924: ílyen 
2892 	K: K<ó>rlátolt rendét, e k<á>lmár [Az ékezetek áth.]
2893 	K: <Keressük inkább a verekedést>, 
	M jav.: Valakivel próbáljunk összetűzni,
2895 	K: e <katonák> 
	M jav.: e zsoldosok
2896 	K: Leánykáikat, <majd lesz verekedés is> 
	A jav. [előbb]: <és lesz> háború is, 
	[később]: s mindjárt lesz háború is,
2899 	K: S est<v>élig <a harc szép> emlékivel  
	M jav.: S estélig győzelmünk emlékivel
2901 	K: philistert. 
	1861, 1863, T 1924: philisztert. 
	KF 1989: filisztert.
2902 	K: Összébb füzvén frígyünknek 
	1861, 1863, T 1924: Összébb fűzvén frigyünknek
	KF 1989: Összébbfűzvén
2903 	K: <úgy,> hogy 
	A jav.: ahogy
2905 	K: Nagyobb s nemesb <színkör nyila.....>. 
	M jav.: <nyilatkozik>. 
	[Vakarás után a szó átírva. Ez a szövegvariáns T feltételezése.] 
	A jav.: <szintér> szinkör nyiland előttünk 
	1861: Nagyobb s nemesb szinkör nyiland előttünk. 
	Sz: ...szeretném, ha kimaradna e két sor, mi az előzményekhez épen nem illik. 
 	1863-tól: Nemesebb küzdtért foglal majd el erélyünk. 
	[M meghagyta a sort Sz bírálata ellenére, de átfogalmazva.]
2907 	K: csiráját <...ti> 
	M jav.: sejti 
	[M átírta a szót, az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
2908 	K: mivé fe<j>el, 
	[A széljegyzete a K-on: fesel (fejel csizmát).] 
	A jav.: mivé fesel,
2909 	K: Lerázv<án> a tantermek<nek> porát. 
	A jav.: Lerázva majd a tantermek porát.
2910 	K: gyár<a>s 
	A jav.: gyáros
2911 	K: <Korukban> az v<ó>lt 
	A jav.: Ifjontan az volt [Az ó ékezete áth.]
2914 	K, 1861, 1863, T 1924: Árúm 
	KF 1989: Árum
2915 	K: A munk<ásoknak> bérét kell <lehúzni> 
	A jav.: A munka bérét kell csökkenteni.
2916 	K: <úgy> is lázonganak <már,> 
	A jav.: most is lázonganak,
2918 	K: a panaszban <ami az,>
	A jav.: a panaszban egy kicsi, 
2919 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: nősűljenek, 
	[fsz]: nősüljenek, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2922 	K: fél éjel  
	A jav.: fél éjjel 
	1861, 1863, T 1924: fél-éjjel 
	KF 1989: fél éjjel
2926 	K: De mond, 
	A jav.: De mondd,
2928 	K, T 1924, KF 1989: Segíts,
 	1861, 1863: Segits 
	Sz [a 2928-2929. sorhoz]: helyesebben így rendezve: Lucifer, erejét sem fecsérli ily semmiségre. 
	[M nem változtatott.]
2929 	K: ereét i<l>ly 
	A jav.: erejét ily
2931 	K: k<ó>rlátozni [Az ékezet áth.]
2933 	sor után utasítás K: a <hátul> hallgatózó 
	M jav.: a mögöttük
2934 	K: m<i>l<ó>rd, 
	A jav.: mylord [Az ó ékezete áth.]
2935 	K: a nép kö<zz>é 
	A jav.: a nép közé 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: vegyűlni, 
	[fsz]: vegyülni, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2938 	K: Még márma révbe szálland <i>ndiából, 
	M jav.: Indiából 
	1861-től: Még már ma
2939 	K, 1861, 1863, T 1924: Máskép 
	KF 1989: Másképp
2945 	K: <Csak az hibáznék még> te 
	A jav.: No, még az kéne csak, te
2946 	K: Önök hajói <még> ma
 	A jav.: már ma 
	1861-től: Önnek
2950 	K, 1861, 1863, T 1924: Ép
	KF 1989: Épp
2952 	K: Emlékezzék <meg> 
	A jav.: Emlékezzék bár
2955 	K: <Ő tölti most ki> az 
	A jav.: Most ő pótolja az
2956 	K: <El az> ut<am>ból! -
	A jav.: Félrébb az útból! -
2957 	K: <Megőszülék a tudományban>, 
	A jav. [előbb]: <A tudományban őszüle meg fejem>, 
	[majd]: Megőszűlt tudományban a fejem, 
	1861-tól: Megőszült
2958 	K: <A> természet<nek> 
	A jav.: Mig a természet
2959 	K: <Míg ernyedetlen mind> <f>elástam 
	A jav.: Felástam ernyedetlen szorgalommal.
2961 	K: A tudomány, me<l>ly 
	[A megjegyzése a K lapszélén: Cursív. A dőlt betűt jelentő szó a K-ban aláhúzott tudományra vonatkozik.]
2962 	K, 1861, T 1924: Épen mint akkor, 
	1863 sh: Epen 
	KF 1989: Éppen, mint akkor,
2963 	K: kelle <régen>. 
	A jav.: kelle hajdan.
2964 	K: I<l>lyen mértékben azt so’sem 
	1861, 1863, T 1924: Ilyen ... sohsem 
	KF 1989: Ilyen .... sosem
2966 	K: Természete <hogy> fél 
	A jav.: ha fél 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kerűlni 
	[fsz]: kerülni 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2967 	K: ne áljon 
	A jav.: ne álljon
2968 	[Ebben a sorban és a következőben van a Tragédia egyik idegen nyelvű idézete, amely már a K-on kívül fennmaradt egyetlen vázlatlapon, a K-lapon is szerepel. Lásd még a szövegváltozatok végén a K-lap leírását, továbbá a szövegmagyarázatok dokumentumának megfelelő sorait!]
2969 	K: hospit<á>li. [Az ékezet áth.]
2971 	K: <A jutalom> 
	M jav.: Jutalmának 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredeti szöveg T olvasata.]
2973 	K: S ím, itt 
	1861-től: S im, itt 
2974 	K: Ez <... ........> élet<........> 
	M jav.: Ez az edényke életelixir 
	[M vakarás után átírta a szavakat, az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	1861-től: élet-elixir,
2975 	K: Me<l>lytől megifjúl 
 	1861-től: Melytől megifjul
2976 	K, 1861, 1863, T 1924: pháraók. 
	KF 1989: fáraók.
2977 	K: Tankred 
	1861-től: Tankréd
2979 	K, T 1924: Kepler astrologiája. 
	1861, 1863: Keppler 
	KF 1989: asztrológiája.
2980 	K, 1861, 1863, T 1924: árúl?
	KF 1989: árul?
2981 	K: Kerestük a <fényt - noha rég lefolytban> 
	M jav. [előbb]: Kerestük a <kedves megoldást, ő így> 
	[majd]: Kerestük a fényt, ő a rég lefolytban. 
	[M visszaállította az első változatot T szerint. KF 1989 Aranynak tulajdonítja az eredeti szöveg visszaállítását.]
2982 	K: <...... ... ............. .. ........>
	M jav.: Sohase tiszteletes a jelen. 
	[M vakarás után átírta a sort, az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
2986 	K: meg ki <csak> vesz, 
	M jav., 1861: meg ki vesz, 
	1863-tól: meg, ki vesz,
2987 	K: I<l>ly alkalom még nem v<ó>lt [Az ékezet áth.]
2988 	K: bármellyik el kel<l> -
	M jav., 1861, 1863, T 1924: bármellyik elkel - 
	KF 1989: elkel.- 
	Sz: nekem elkel - magyartalan. [M nem változtatott.]
2989 	K: mi<l>ly szerencse - Mi<l>lyen 
	A jav.: mily szerencse - Mílyen 
	1861, 1863, T 1924: mily szerencse.- 
	KF 1989: Millyen
2990 	K: me<l>ly
2993 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: üdvözűljek, 
	[fsz]: üdvözüljek, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
2994 	K: O<l>lyan
2995 	K: márma még maitresse-ének 
	1861-től: már ma még 
	KF 1989: már ma matresse-ének 
	[KF kiadásából kimaradt a még szó!]
2996 	K: o<l>ly
2999 	K: f<é>k<e>tő 
	A jav.: fejkötő 
	[T olvasata az átírt eredeti szó. KF 1989 szerint főkötő az eredeti szó, mi T olvasatát tartjuk helyesnek.]
3003 	K: úri<á>s.- 
	A jav.: úrias.- [Az ékezet áth.],
3010 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh 
	KF 1989: Óh,
3011 	K: <De> közbejárót nem kell el feledni. 
	M jav.: A közbejárót 
 	1861-től: sem kell elfeledni.
3012 	K: Társamt<ó>l 
	A jav.: Társamtul
3013 	sor előtt utasítás K: felsiko<j>tva 
	A jav.: felsikoltva
3013 	K: <Jaj> mi<l>ly 
	A jav.: Uh! mily
3014 	K: v<ó>lnál [Az ékezet áth.]
3018 	K: me<l>lynek 
3021 	K, 1861, T 1924, KF 1989: ékesíteni 
	1863 sh: ékesítni
3022 	K: méltób 
	A jav.: méltóbb
3023 	K: Amott <tovább> 
	A jav.: Amott odább
3024 	K: i<l>ly
3025 	K: <Hadd> nézzük <csak> meg. 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: No hát nézzük meg.
	KF 1989: No, hát
3026 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Kitűnő 
	1863: Kitünő
3027 	K: irígylik <a>zt 
	A jav.: irígylik ezt
3030 	K: Mi az<,>: 
3031 	K: Siko<j>tást 
	A jav.. Sikoltást
3035 	K: Akaszt<ni visznek. Óh mi jó szerencse>, 
	A jav.: Akasztanak. Beh jó, hogy itt vagyunk.
3036 	K: is, <az> o<l>ly<an> izgató<,> 
	A jav.: is, oly izgató e látvány,
3039 	K: <Közömbös is>, 
	A jav.: Mindegy is az,
3042 	K: hétre <a> kórházba <jött> 
	A jav.: hétre kórházba kerűlt.
3043 	K: Kedves neénél a szükség beszól<l>t,  
	A jav.: nejénél ...beszólt,
3044 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3046 	K: mártír<ul> 
	A jav.: mártírként 
	1863: mártirként
3047 	K: név <leend. -> 
	A jav.: név marad.
3048 	K: kigyógyúlt, 
	1861-tól: kigyógyult,
3052 	K: A <nyomorultnak> 
	M jav.: Az átkozottnak [M vakarás után átírta a szót.]
3053 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megőrűlt. - 
	[fsz]: megőrült. - 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3054 	K, 1861, T 1924, KF 1989: őrűlt 
	1863, [fsz]: őrült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3056 	K, 1861, T 1924, KF 1989: végtelen  
	1863 sh: végetlen
3057 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Őrűljek 
	[fsz]: Őrüljek 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3058 	K: lész boszúlva 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: lészsz boszúlva 
	KF 1989: léssz boszúlva 
	[fsz]: boszulva 
	[Mivel a zárt szótag mai helyesírásában is hosszú verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást a határozórag esetében. A jambus miatt ugyanakkor a hagyományos rövid sz maradt. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
3059 	K: a <nyomorultak>
	M jav.: a csúfosak.- 
	[M vakarás után átírta a szót, az eredeti T olvasata.]
3061 	K, 1861, T 1924, KF 1989: mellyik  
	1863: melyik
3062 	K: <talán> a társaság 
	A jav., 1861: a társaság talán. - ? 
	1863-tól: talán - ?
3063 	K: ro<t>had - buján tenyész<ik> a bűn. 
	A jav.: rohad - buján tenyész a bűn.
3066 	K: <Gy>erünk, <gy>erünk, 
	M jav.: Jerünk, jerünk, [M kivakarta, majd átírta a betűket.]
3070 	K: mi<l>ly
3072 	K: I<l>ly
3073 	K, 1861, 1863, T 1924: A rosszat, mert rosz, 
	KF 1989: rossz
3076 	K: széjel vágja 
	M jav.: szélyel vágja  
	1861, 1863, T 1924: szélyelvágja 
	KF 1989: széjjelvágja
3078 	K, 1861, 1863, T 1924: philantróp 
	KF 1989: filantróp
3079 	K: kicsínyt, 
	1861-től: kicsinyt, 
3080 	K: Hadd tűzöm e <..... .......... ............>.- 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: e szent képhez csokromat. 
	[M vakarás után átírta a sor nagy részét. T szerint az első átírt szó a virágot volt, számunkra az egész eredeti olvashatatlan maradt.]
	KF 1989: e szentképhez
3081 	K: hadd, <mert> végünk
	M jav.: hadd, vagy végünk
3083 	K: <. ........ .... .. ..... .....> <meg>
	M jav.. <képről, még mint kis gyermek, szokám meg> 
	[M vakarás után átírta az eredeti sort, amelyet nem tudtunk megállapítani.] 
	A jav.: Megszoktam e képről, még mint gyerek, 
3085 	K: <és itt> ollyan jól esik. 
	M jav.: s most is [M vakarás után átírta a szavakat.] 
	1861: ollyan jól esik. 
	1863, T 1924: olyan jól esik. 
	KF 1989: ollyan jólesik.
3088 	K, T 1924, KF 1989: Segítség! 
	1861, 1863: Segitség!
3089 	Sz: megfigyel helyett észrevesz kell. [M nem változtatott.]
3090 	K: Ezer<szer i<l>ly szép> ékszer 
	A jav. [előbb]: Ezerte <csinosb> [majd]: dúsabb ékszer 
	[Az illy szóban az áthúzott szövegen belül külön át van húzva az egyik l.]
3091 	K: el<,>! segítség, írgalom<,>! 
	1861, 1863, T 1924: el! segitség, irgalom! 
	KF 1989: el! segítség, irgalom!
3093 	K, 1861, 1863, T 1924: Igy 
	KF 1989: Így
3096 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3097 	K: Ádám, <f>el innen, 
 	1861, 1863, KF 1989: fel innen 
	T 1924: el innen, 
	[Az f áthúzása valószínűleg A jav. Az 1. és 2. kiadás, valamint KF nem vette figyelembe, utóbbi magyarázata szerint a Towerbe fel tűnnek el Ádámék. Mi T megoldását fogadjuk el, a szokatlan stílushatású fel innen helyett az el innen-t.]
3097 	sor után utasítás K: teteén. 
	A jav.: tetején.
3102 	K: Me<l>ly ö<szv>etartá, 
	A jav.: mely összetartá,
3106 	K: <egy> hol 
	M jav.: száz hol [M vakarás után átírta a szót.]
3109 	K, 1861, T 1924, KF 1989: kívánok 
	1863: kivánok
3110 	K: Me<l>ly
3111 	K: összeműköd<őt>,
	M jav.: összeműködik, 
3113 	K: me<l>lynek
3114 	K: jönni, 
	1861-től: jőni, 
	[A K-ban semmiféle jelzés nincs, hogy a jönni szót A vagy M meg akarta volna változtatni, ám 1861 óta hagyományosan az emelkedettebb jőni áll a kiadásokban, így mi is e változat mellett döntöttünk.]
3116 	K: k<ó>rlátolt [Az ékezet áth.]
3120
3122 	K: nekünk<, de> nem kicsíny 
	A jav.: nekünk ám s nem kicsíny 
	1861-től: kicsiny  
	KF 1989: nekünk ám, s nem kicsiny
3122 	sor után utasítás K: B<é>sötétül. [Az ékezet áth.] ... alakúl, me<l>ly ... szól<l>ottak.- [A jav.]
3124 	K: kés<ű> 
	A jav.: késő,
3126 	K: mind<é>g 
	A jav.: mindig
3129 	K: jólakott,  
	A jav.: jóllakott,
3130 	K: felkel<l>!
3131 	K: Megcsendűlt ím az 
 	1861-től: megcsendült ím az 
	KF 1989: Megcsendült, ím, az
3135 	K: <Im> a 
	A jav.: Én a 
3141 	K: Jövőét 
	A jav.: Jövőjét
3142 	K: iedten. 
	A jav.: ijedten.
3143 	K: b<ó>ldogságot: [Az ékezet áth.]
3152 	K: o<l>ly
3155 	K: tudunk<,>:
3158 	K: elriaszt<,>:
3160 	K: által lépem 
	1861-től: átallépem
3161 	K: <A s>zerelem, 
	M jav.: Szerelem,
3163 	K: <S e> földre csak mosolyom <hoz> gyönyört, 
	M jav.: E földre 
	A jav.: visz gyönyört,

TIZENKETTEDIK SZÍN

	K: 12ik szín.

3166 	sor előtt utasítás K: Ú alakra épűlt nagyszerű phalanster<e> ... földszínte<,> ... mechanikai eszközök, csillagászati <s> chemiai műszerek [előbb]: <ugy mint> [majd]: <valamint> egyéb különösségek museumában... phalanstere-hez ... fel<merülnek>  
	A jav.: földszíntje.... felbukkannak [Az áthúzások is A jav.] 
	1861-től: U alakra épült phalanster földszintje... mechanicai... chemiai ... museumában... phalansterhez 
	KF 1989: falanszter... mechanikai... kémiai... múzeumában... falanszterhez...
3166 	K: me<l>lyhez
3168 	K: Nem<-é volt> kisszerű a 
	A jav.: Nem kisszerű volt-é a 
3169 	K, [fsz]: szülte 
	1861-től: szűlte 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3172 	K: felé <.... ....> 
	M jav.: felé társ már 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.] 
3173 	K: f<e>l<e>tt 
	A jav.: fölött
3175 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Beteljesűlt 
	[fsz]: Beteljesült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3176 	K: én is<,>.
3177 	K: bánok csak<,>: a haza
3178 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
3181 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: szétterűl; 
	[fsz]: szétterül; 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3183 	K: a nagyvilágért
 	1861, 1863: a nagy világért 
	T 1924: a nagyvilágért 
	KF 1989: a nagyvilágért,
3184 	K, T 1924: lelkesűlt<,>. 
 	1861, 1863, KF 1989: lelkesült.
3188 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: testesűlhetett. 
	[fsz]: testesülhetett. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3189 	K, 1861, 1863, T 1924: Koránse 
	KF 1989: Korántse
3190 	K: me<l>ly a <......> 
	M jav.: a széles 
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredetit nem tudtuk megállapítani, T szerint ez az egész volt.] 
	1861-től: mely a széles
3196 	K: mond, hol állunk mégis, mi<l>ly 
	A jav.: mondd, ... mily
3198 	K: b<ó>ldogságban, [Az ékezet áth.]
3199 	K: Jól érdemelt <bérűl kinyert>  
	A jav., 1861, 1863, KF 1989: dijul kapott 
	T 1924: dijúl
3200 	K: phalanster<e>, 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: phalanster. 
	KF 1989: falanszter,
3202 	K: <Gy>erünk tehát. / Megállj, ne o<l>ly 
	M jav.: Jerünk tehát. A jav.: oly
3204 	K: mint Ádám <s mint> Lucifer <jövünk> 
	M jav.: mint Ádám s Lucifer érkezünk,
3206 	K, T 1924, KF 1989: megsemmisűlnénk, 
	1861, 1863, [fsz]: megsemmisülnénk, 
	Sz: megsemmisülnénk - ezt itt nem értem. 
	[M nem reagált változtatással a kifogásra.]
3207 	K: Mi<l>ly<en bolond> beszéd 
	A jav.: Mily oktalan beszéd
3208 	K, 1861, 1863, T 1924: máskép 
	KF 1989: másképp
3209 	K: amit 
	M jav., 1861, 1863, T 1924: a mint 
	KF 1989: amint
3212 	K, 1861, 1863, T 1924: háborits 
	KF 1989: háboríts
3216 	K: i<l>ly ..... híred 
	1861-től: ily ..... hired
3225 	K: me<l>ly
3227 	K: Átpillantás<ért> vágy<unk> 
	A jav.: Átpillantását vágyjuk
3228 	K: Kicsínyben 
	1861-től: Kicsinyben
3229 	K: O<l>lyan........ o<l>ly
3230 	K, T 1924, KF 1989: ollyan is 
	1861, 1863: olyan is
3233 	K: De <ő> 
	A jav.: De ez
3234 	K: arról, <amit> 
	A jav.: arról, miben
3235 	K, T 1924, KF 1989: építész 
 	1861, 1863: épitész
3237 	K, 1861: teremti istenűl.-
	Sz: istenűl: a művet teremti istenűl? vagy ő istenűl teremti a művet? Homályos. 
	1863-tól: teremti, mint egy isten. 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3238 	K: I<l>ly
3239 	K: jövénk <ép> hozzád, <ó>h [Az ó ékezete áth.] 
	A jav.: tehozzád, oh 
	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
3246 	K, 1861, 1863, T 1924: mathesisről 
	KF 1989: matézisről
3247 	K, 1861, 1863, T 1924: mathematicus. 
	KF 1989: matematikus.
3248 	K: Hiúságból<,>
3250 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: tárgyadúl 
	[fsz]: tárgyadul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3251 	K, 1861, 1863, T 1924: A chémiát. 
	KF 1989: A kémiát
3252 	K: a m<ú>seumot. [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: a museumot. 
	KF 1989: a muzeumot.
3256 	K: Ezrenként lak<ának>
	A jav.: lakoztak
3257 	K, 1861, 1863, T 1924: barbarok 
	KF 1989: barbárok
3260 	K: Példáúl erről, hogy gőzmozdonyúl v<ó>lt. [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, [fsz]: gőzmozdonyul 
	T 1924, KF 1989: gőzmozdonyúl 
	1861-től: Például ...volt.
3262 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3263 	K: Erről regélik, hogy barát <gyanánt> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Erről meg azt regélik, hogy barátúl 
	[fsz]: barátul 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3264 	K, 1861, T 1924, KF 1989: munka nélkűl, 
	1863, [fsz]: munka nélkül,
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3266 	K: gondolatait. 
	1861-től: gondolatjait.
3268 	K: Bünét is, 
	1861-től: Bűnét is,
3271 	K: feltétlenűl, 
	1861, 1863, T 1924, [fsz]: feltétlenül. 
	KF 1989: feltétlenűl: 
	[Főszövegünk a régi kiadások mondatzáró pontját tartja helyesnek, semmi nem indokolja KF 1989 sorának végén a kettőspontot. Mivel a sorzáró szótag mai helyesírásában is hosszú verstanilag, korszerűsítettük a helyesírást is. Ld. még a 9. sor jegyzetét!]
3272 	K: Sok őrül<c>ség 
	M jav.: Sok őrültség [M átírta a c-t.] 
	K: v<ó>lt a <......., .... .......>, [Az ékezet áth.] 
	M jav.: a múltban, sok ábránd, 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.] 
	A teljes sor 1861-től: Sok őrültség volt a múltban, sok ábránd,
3273 	K: Me<l>lyből r<eá>nk e mese <is> maradt. 
	A jav.: Melyből ránk szintén e mese maradt.
3276 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3278 	K: Az orozlány - 
	1861: Az oroszlány - 
	[Az első kiadásban még nem volt kiemelve a szó, kurziválva csak 1863-tól van:] Az oroszlány -
3283 	K: A t<ú>domány  [Az ékezet áth.]
3284 	K, 1861, 1863, T 1924: koránse 
	KF 1989: korántse
3285 	K: O<l>lyan
3287 	K: gyapjú tömeg, 
	A jav.: gyapjútömeg, 
	1861, 1863: gyapjutömeg, 
	T 1924, KF 1989: gyapjútömeg,
3288 	K: Me<l>ly,
3290 	K: Lássunk hát mást. Ím<e> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Lássunk tehát mást. Ím 
	KF 1989: mást. Ím,
3291 	K: mi<l>lyen 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: mílyen  
	KF 1989: millyen 
3292 	K: i<l>ly 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: íly  
	KF 1989: illy
3296 	K: Vasnak <hivák, é>s míg
	A jav.: Vasnak nevezték, s míg
3303 	K: I<l>lyennek
3304 	K: Óltárain 
	1861-től: Oltárain
3305 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3306 	K: bírjon 
	1861: birjon 
	Sz: nem birjon, hanem birja. 
 	1863: birja 
	T 1924: bírjon 
	KF 1989: bírja
3307 	K: Me<l>lyért
3309 	K: ismerem. 
	1861-től: ösmerem.
3312 	K: utólsó rózsa, me<l>ly 
 	1861-től: utolsó rózsa, mely
3314 	K: <...>vérrel 
	M jav.: testvérrel 
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredeti nővérrel vagy fivérrel lehetett, pontosan nem tudtuk megállapítani.]
3318 	K: i<l>ly
3325 	K : i<l>ly müvet. Az első, költemény;  
	1861, 1863: ily müvet. Az első költemény; 
	T 1924: Az első, költemény;
3328 	K: Homérn<e>k hívták.
	A jav.: Homérnak 
	1861, 1863: hivták.
3329 	K: <h>adesnek nevezvén.  
	M jav., 1861, 1863, T 1924: Hadesnek  
	KF 1989: Hádesznek
3331 	[A megjegyzése a K-on: Agricola “miért éppen ez?”]
3336 	K: bírja mégis lángra gyujtani 
	1861, 1863, T 1924: birja .... gyujtani 
	KF 1989: bírja ... gyújtani
3338 	K: Me<l>ly
3344 	K: dalai, 
	A jav.: daljai,
3345 	K: <N>em <csepegtetnek>-é 
	A jav.: Ezek nem oltnak-é
3350 	K: <L> legszebb 
	M jav.: S legszebb
3351 	K: Me<nny>ünk 
	A jav.: Menjünk
3352 	K: mi<l>ly 
	A jav.: míly 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: mily
3553 	K: Ez ágyu; 
	A jav.: Ez álgyu;
3355 	K: I<tt> e kard, 
	M jav., T 1924: Ime kard, 
	1861, 1863: Im e kard, 
	KF 1989: Im, e kard, 
	Sz: E kard... Előttem nem világos, mire céloz. Párbajra? vagy törvény pallosára? hogy aki ezzel öl, nem nézik gyilkosnak? Világosabbat kérek!
3356 	[Ez a sor nem szerepelt a K-ban és 1861-ben, M jav. Sz megjegyzése alapján.] 
	A sor 1863-tól: Kizárólag csak embergyilkoló szer -
3357 	K: Az nem v<ó>lt gyilkos, aki ezzel ölt. [Az ékezet áth.]
 	1861-től: Az nem volt gyilkos, aki ezzel ölt. 
	1863-tól: És nem volt bűnös, aki ezzel ölt. 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3358 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: készűlt 
	[fsz]: készült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3362 	K: az <hazug mód> ídealisált, 
	A jav.: az csalárdul
 	1861, 1863: idealisált, 
	T 1924: ídealisált, 
	KF 1989: ídealizált, 
3365 	K: m<il>lyen 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: mílyen 
	KF 1989: millyen
3367 	K: arabes<que>, 
	M jav.: arabeszk,
3377 	K: Me<l>ly mesterén túl <tartna>, 
	A jav.: Mely mesterén túl járna,
3380 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűltekint 
	[fsz]: körültekint [
	Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3386 	K: b<ó>ldogság [Az ékezet áth.]
3387 	K: testvériség<,>?
3388 	K: hiányt<,>?
3389 	K: i<l>ly 
	1861, 1863, T 1924: ily 
	KF 1989: illy
3390 	K: Mond, mi 
	A jav.: Mondd, mi
3391 	K: Me<l>ly i<l>ly<en>
 	A jav.: Mely egy ily
3392 	K: Me<l>ly
3395 	K: v<ó>lt az<,>: [Az ékezet és a vessző áth.]
3397 	K: szedje<n> mind<ent>, ami 
	A jav.: szedje mindazt, ami
3398 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: meggondolatlanúl, 
	[fsz]: meggondolatlanul, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3400 	K, 1861, 1863, T 1924: hypothesisekben 
	KF 1989: hipotézisekben
3403 	K: ál<l>tallátva
3404 	K: éhen veszünk <el>. [A jav.]
3405 	K: Négy ezred év után 
 	1861-től: Négyezred év
	[Mivel a kiadások a szóösszetétel határait mindeddig alaposan összezavarták, az eddigi szövegekben 0,004 évről, azaz közel másfél napról (35.04 óráról pontosan) volt szó, amelyik még ennek a “kiváló” falanszteri tudósnak is túl kevés idő lenne a föld végzetének megakadályozásához. Ezért kénytelenek voltunk egy új szövegváltozatot létrehozni, hiszen M szándéka szerint inkább négyszer ezer évről van szó, mint négyezred évről. A szöveg helyesen:] Négy ezredév
3406 	K: nem szűl többé <világunk,> 
	M jav.: a föld; 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: szűl 
	[fsz]: szül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3407 	K: ez a négy ezred év 
 	1861-től: ez a négyezred év 
	[fsz]: Ez a négy ezredév [Ld. a 3405. sor indoklását!]
3408 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megtanúljuk. 
	[fsz]: megtanuljuk. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3409 	K: Elég idő <hiszem a> tud<omány>nak 
	A jav.: Elég idő tudásunknak, hiszem.
3410 	K: Fűtőszerűl <kinál>kozik <a víz> 
	A jav.: Fűtőszerűl a víz ajánlkozik,
3414 	K, 1861, 1863, T 1924: Épen jó, 
	KF 1989: Éppen jó,
3415 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
3416 	K, 1861, 1863, T 1924: ép e 
	KF 1989: épp e
3419 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: sikerűlne 
	[fsz]: sikerülne 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3420 	K, 1861, T 1924: mi szótlan 
 	1863, KF 1989: mint szótlan
3421 	K: me<l>lynek
3423 	K: Me<l>lyhez
3424 	K: k<ó>rláto<l>andja [Az ékezet áth.] 
	A jav.: korlátozandja
3426 	K, 1861: Menten minden hatástól, szenvedéstől, 
	Sz. [a 3420-3427. sorról]: szép, kissé nehézkes; az egész gondolatot értem, minden részletét nem. Az a szörny: érzés is lesz, lény is; a “menten minden hatástól, szenvedéstől” azért nem világos, mert úgy van konstruálva a mondat, mintha az egyén jellege kívánná, hogy ment legyen, holott ellenkezőleg. 
	1863-tól: Elzárva külhatástól, szenvedéstől, [M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3432 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kényszerűlve 
 	[fsz]: kényszerülve 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3434 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Bámúllak túdós! 
	1863: Bámúllak tudós! 
	[fsz]: Bámullak, túdós! 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3435 	K: hogy ami rokon, 
	A jav.: hogy mi most rokon,
3436 	K: Ne von<z’>a egymást, 
	A jav.: Ne vonja egymást,
3439 	K: értem, mond csak el, 
	A jav.: értem, mondd csak el, 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: alapúl? 
	[fsz]: alapul? 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3440 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: alapúl? 
	[fsz]: alapul? 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3444 	K: k<ó>rlátit [Az ékezet áth.]
3447 	K: maradhat. <A>ki úgy 
 	A jav.: Én ki úgy 
	1861-től: Én, ki úgy
3448 	K, 1861, 1863, T 1924: Az organismus 
	KF 1989: Az organizmus
3451 	K: <A t>udomány sántán 
	M jav.: <T>udomány<nak> sántán 
	A jav.: A tudomány 
	[A visszajavította a szöveget az eredeti alakra.]
3454 	K, 1861, 1863, T 1924: Kész commentálni  
	KF 1989: kommentálni
3455 	K, T 1924, KF 1989: De megjósolni hívatása 
	1861, 1863: hivatása
3459 	K: Lépés az <melly még> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: az a mi 
	KF 1989: az, ami
3460 	K: nem tevé 
	1861-től: nem tevé:
3462 	K: k<int> v<ó>lt [Az ékezet áth.] 
	A jav.: künn volt
3463 	K, 1861, 1863, T 1924: ép ez 
	KF 1989: épp ez
3464 	K, 1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
3466 	K: Nagyon szűk és nagyon tág. - Hisz te ism<é>rsz, [Az ékezet áth.] 
	Sz: hogy nagyon szűk, ezt értem; miért nagyon tág, csak sejtem. Tán azért, mert a tenyésző erő kisebb lombikban, pl. a sejtben vagy rostban szokott működni?... [M nem változtatott Sz aggálya ellenére.]
3469 	K: <Ó>h nézd, <ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, nézd, oh, 
	KF 1989: Óh, nézd, óh,
3471 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Őrűlt 
	[fsz]: Őrült 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	Sz: ki miatt aggódik? nem értem. Ádám miatt? kivel beszél; vagy az üveg miatt hogy el ne pattanjon, a teljesülés határánál? [M, Sz aggályai ellenére, nem változtatott itt sem a szövegen.]
3475 	K, 1861, 1863, T 1924: hivták 
	KF 1989: hívták
3476 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3478	K, 1861, 1863: [A Csengetnek. szerzői utasítás a sor után áll.]
	T 1924, KF 1989, fsz: [A Csengetnek. szerzői utasítás a sor belsejében, a “Mit jelent ez?” kérdés előtt áll. A logikus szövegváltoztatást Tolnai vezette be, s mi is emellett a forma mellett döntöttünk.]
3481 	K: Most <intetik meg> a ki 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Most kap fenyítést a ki 
	KF 1989: fenyítést, aki
3484 	sor előtt utasítás K: nehányan kö<zz>űlök … elé<b>ök lép. … a museum … 
	A jav.: közűlök … eléjök 
	KF 1989: közülük … múzeum
3487 	K: phalanster<e-t>. 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: phalanstert. 
	KF 1989: falansztert.
3489 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: vadúlt 
	[fsz]: vadult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3490 K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: körűl, 
	[fsz]: körül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3491 	K: kíván <és> megsemmisít<ni,>  
	A jav.: kíván, hogy megsemmisítsen:
3492 	K: szí<t>tani [M jav.]
3497	 K: szí<t>tom [M jav.]
3499 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3502 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: nélkűl 
	[fsz]: nélkül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3504 	K: v<ó>lt-e [Az ékezet áth.]
3507 	K, 1861: Rosz alkotása sem e hajlamot, 
	[A jav.: se kiegészítve sem-mé.] 
	Sz: Homályos. Mi a hiánytalan? A koponya? De hisz azt rosszúl alkotottnak mondja; a hajlam? de hisz azt mondja menthetetlennek. 
	1863, T 1924: Alakzata sem e rosz hajlamot, 
	KF 1989: rossz
3509 	K: o<l>ly forrongó és szilaj; 
	1861-től: oly forrongó és szilaj!
3510 	K, 1861, 1863, T 1924: Gyógyitni 
	KF 1989: Gyógyítni 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megszelídűlsz. 
	[fsz]: megszelídülsz. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3512 	[Philippinél csatáztam.- Arany a K-ban kékkel aláhúzta és kérdőjelet tett melléje.]
3513 	K: rosz rend, a theoria 
	1861, 1863, T 1924: rosz rend, a theória 
	KF 1989: a rossz rend, a teória
3514 	K: i<l>ly <.......> 
	M jav.: ily nemes 
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
3515 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: gátjaúl van 
	[fsz]: gátjaul van 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3517 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: elmerűltél 
	[fsz]: elmerültél 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3518 	K, T 1924, KF 1989: rádbízott 
	1861, 1863: rádbizott
3521 	K: mi<l>ly
3523 	sorban a szereplő neve K: <Angelo Mihály> 
	M jav. [előbb]: Mihel-Angelo [majd]: Michel-Angelo 
	[M vakarás után átírta a nevet. Az eredeti T olvasata.] 
	1861, 1863, T 1924: MICHEL-ANGELO 
	KF 1989: MICHELANGELO
3523 	K: Ime itt. 
	1861-től: Íme itt.
3524 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Rendetlenűl 
	[fsz]: Rendetlenül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3525 	K: mindég 
	1861-től: mindig
3527 	K, T 1924, KF 1989: módosítnom, 
	1861, 1863: módositnom,
3528 	K: véssek rá <egy kis éket>, 
	A jav.: véssek rá holmi díszt
3529 	K: változás<ú>l [Az ékezet áth.]
3531	 K: v<ó>ltam [Az ékezet áth.]
3535 	K: <..............>, <milly kárhozat> lehet 
	M jav.: Michel-Angeló, mily pokol lehet 
	[M vakarás után átírta a sort. Az első szó eredetije valószínűleg Angelo Mihály volt. A szót átírás után megismételte a bal lapszélen is M. A jobb lapszélen a 3533-3537. sorok között függőlegesen áll egy többször átírt, olvashatalanná torzult szó, amely valószínűleg szintén a Michelangelo név szövegváltozatait rejti.]
3537 	K, 1861: Oh mennyi ismerő
	Sz: ismerő helyett legyen ismerős. 
	1863, T 1924: Oh mennyi ismerős 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.] 
	KF 1989: Óh, mennyi
3540 	K: Ez <megszűkűlte> a 
	A jav.: Ez szűknek érzé a
3541 	K: Mi egy<enlővé és> mi <nyomorúvá> 
	M jav.: S mi egyformára, mi<l>ly törpére szűrte
3542 	K: <Szüré a>z állam. Oh Lucifer, jöj, jerünk; 
	M jav., 1861: Az állam. Oh Lucifer, jöj, jerünk; 
	1863, T 1924: Oh Lucifer, jőj, jerünk; 
	KF 1989: Óh, Lucifer,
3544 	K: két gyer<m>ek 
	A jav.: két gyerek
3545 	K: Me<l>lyben szükséges v<ó>lt [Az ékezet áth.]
3549 	K: Nos Ádám, 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: No s Ádám, 
	KF 1989: Nos, Ádám,
3550 	K: itt fogunk meg <.......> 
	M jav.: itt fogunk csak megnyugodni. 
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredeti változatot nem tudtuk megállapítani.]
3552 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh,  
	KF 1989: Óh,
3553 	K: Mit <is> kapsz e <mindennapos> nőn, 
	A jav.: De mit kapsz e közsorsu nőn,
3554 	K, 1861, 1863, T 1924: Semirámis 
	KF 1989: Szemirámisz
3563 	K: <El tőlem, el,> e 
	A jav.: Hozzá ne nyúlj, e
3566 	K: Oh gyermekem! <nem-e> tápláltalak, 
	A jav.: hisz én tápláltalak, 
	1861, 1863, T 1924: Oh gyermekem! 
	KF 1989: Óh, gyermekem!
3568 	K: Me<l>ly e szent <pántot> 
	A jav.: Mely e szent kapcsot
3572 	K, T 1924, KF 1989: ídegen
 	1861, 1863: idegen
3574 	K: Hagyjátok e <nőnek meg> 
	A jav.: Hagyjátok ez anyának 
3579 	K, 1861, 1863, T 1924: vivmánya 
	KF 1989: vívmánya  
	K: t<ú>dománynak [Az ékezet áth.]
3580 	K: t<ú>domány! [Az ékezet áth.]
3584	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: mozdúlj! 
	[fsz]: mozdulj! 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3586 	K: <Ó>h gyermekem! [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh gyermekem! 
	KF 1989: Óh, gyermekem!
3586 	sorban utasítás K: össze rogy<ik> 
	A jav.: Összerogy
3587 	K: Jelenkezzék ki párja<...> igényli. 
	M jav.: Jelentkezzék ki párjaúl 
	[M vakarás után átírta a párja szó végét. Az eredeti változatot nem tudtuk megállapítani, talán párjának, párjaként.] 
	1861: Jelenkezzék ki 
	1863: Jelenkezzék, ki 
	T 1924, KF 1989: Jelentkezzék, ki
3602 	K: v<ó>lt mind i<l>ly [Az ékezet áth.] 
	1861-től: volt, mind ily
3603 	K: Me<l>lynek higgadt gond k<ó>rlátot [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Melynek higadt gond korlátot 
	KF 1989: higgadt
3604 	K: me<l>ly nemesb körökb<ő>l 
	A jav., KF 1989: mely nemesb körökbűl 1861, 
 	1863, T 1924, [fsz]: körökbül
3605 	K: zengemény, 
	1861-től: zöngemény,
3609 	K: kórházba <őket>! 
	A jav.: kórházba vélök!

TIZENHARMADIK SZÍN 

	K: 13ik szín.

3611 	sor előtt utasítás K: Az ür. …kis<s>ebbedve, mígnem csillagúl tünik csak fel, a többiek köz<z>é vegyűl<ve>. … fél homálylyal kezdődik, me<l>ly vak sötétté … röpűlve. 
	A jav.: kisebbedve …közé vegyűlten … mely 
	[Az utasítások helyesírását, mivel a verselés szempontjából ez közömbös, KF 1989-hez hasonlóan, fsz-ünkben mi is mindig korszerűsítjük.]
3611 	K: mond hová 
	A jav., 1861-től: mondd, hová
3612 	K: <Nem-e vágyódtál> menten 
	A jav.: Hát nem vágytál-e, menten
3615 	K: i<l>ly
3617 	K: o<l>ly
3619 	K, 1861, 1863, T 1924: S keblemben
	KF 1989 sh: S lelkemben [Nyilvánvalóan elírás KF 1989-ben!]
 	K: foly<,>:
3622 	K: <És> vissza sírok, fáj hogy  
	A jav.: De visszasírok, fáj, hogy
3626 	K: A jól ismért 
	1861, 1863, T 1924: A jól ismert 
	KF 1989: A jólismert
3627 	K: siksággá lap<ú>lt. [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: siksággá lapult. 
	KF 1989: síksággá lapúlt. 
	[Ez a sorvégi szótag mai helyesírással is hosszú a verselés szempontjából, KF 1989 hibásan és feleslegesen állította vissza a már a K-ban is kihúzott ú-t. Ezért főszövegünk a K és a kiadások változatát fogadta el.]
3628 	K: v<ó>lt, [Az ékezet áth.]
3629 	K: törpűl le rosz 
	1861, 1863: törpül le rosz
 	T 1924: törpűl le rosz 
 	KF 1989: törpűl le rossz 
	[Ismét semmi sem indokolja, hogy a mai helyesírással megegyező 1861-63-as törpül alakváltozat helyett törpűl szerepeljen, ezért főszövegünk megváltozott KF 1989-hez képest.]
3630 	K: me<l>lyben
3632 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: silányúl. 
	[fsz]: silányul. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3635 	K: me<l>ly 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: elvegyűl 
	[fsz]: elvegyül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3636 	K: Miljó … v<ó>lt [Az ékezet áth.] 
	A jav.: Milljó … volt
3637 	K: Óh Lucifer, aztán meg <...>, <...> ő, - - 
	M jav.: meg ő, meg ő, - - 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh Lucifer, 
	KF 1989: Óh, Lucifer,
3642 	K: Egyéb<b más hátra,> mint a mathesis - -  
	A jav., 1861: Egyéb számunkra, mint a mathesis - -  
	Sz: ha nagyság s erő elvész, hogy marad meg a mathesis? 
	1863, T 1924: Számunkra más, mint a rideg mathesis.- -  
	[M változtatott tehát, de nem reagált Sz bírálatára e változtatással.]  
	KF 1989: matézis.- -
3645 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: nélkűl 
	[fsz]: nélkül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3647 	K: tartott csak <ki> 
	A jav.: tartott csak nagy
3651 	K: Me<l>ly
3652 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: szorúl, 
	[fsz]: szorul, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3654 	K: v<ó>lna-é [Az ékezet áth.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: Antaeus, 
	KF 1989: Anteusz, 
	[fsz]: Anteus, [Az istennév a latinos változat, csak a görög Antaiosz formát kellene kiejtés szerint írnunk, sz-szel.]
3660 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megsemmisűlsz, 
	[fsz]: megsemmisülsz, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3661 	K: me<l>ly cs<e>p<p> 
	A jav., 1861, 1863: mely csöp 
	T 1924, KF 1989: csöpp
3363 	K: iesztesz, 
	A jav.: ijesztesz,
3666 	K: Előbb meg<lévő> mint 
	A jav.: Előbb megvolt az, mint
3667 	K: próbáld <és meg>bukol. 
	A jav.: próbáld s szörnyet bukol.
3669 	K: <é>s napnál <..........>? 
	M jav.: sugára? 
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	A jav.: s napnál a sugára? 
	1863 sh: sugara?
3670 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
3671 	K, 1861, 1863, T 1924: ürben 
	KF 1989: űrben
3676 	K: me<l>ly 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: feszűl, 
	[fsz]: feszül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3678 	K: me<l>ly
3682 	K: Me<l>ly
3683 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
3689 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: jegecűl 
	[fsz]: jegecül 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3690 	K: <....... .......... ....> 
	M jav.: lelkem felfelé tör.- 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani. Arany tisztázatként odaírta a két utolsó szót M kézírása fölé.]
3690 	sor után a szereplőnév K: A föld sz. szava. 
	A jav.: szellemének
3693 	K: gyűrüéből 
	A jav.: gyűrüjéből
3694 	K, 1861, 1863, T 1924: isten, 
	KF 1989: Isten,
3695 	K, 1861, 1863, T 1924: megközelitsd 
	KF 1989: megközelítsd 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kicsínyűl. - 
	[fsz]: kicsínyül. -
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3696 	K: Ugy is nem <tép>-e majd <ki> a halál? -  
	M jav.: nem ront-e majd el a halál? - 
3696 	sor után a szereplőnév K: A föld sz. <hangja> szava. 
	A jav.: szellemének 
3698 	K: Ne mond, ne mond 
	A jav.: Ne mondd, ne mondd 
3700 	K, 1861, 1863: az Ur 
	T 1924, KF 1989: az Úr
3702 	K: <Szakítá> azt fel. / Majd én fel<szakítom>. 
	A jav.: Törhette azt fel. / Majd én feltöröm. 
3703	sor előtt utasítás K: Tovább repűlnek<,>. Ádám egy siko<j>tással megmerevűl. 
	A jav.: sikoltással
3704 	K: el ker<í>nghet [Az ékezet áth.] 
	1861-től: elkeringhet
3705 	K, 1861, 1863, T 1924: Az ürben, 
	KF 1989: Az űrben, 
3707 	K, T 1924: Korán e káröröm 
 	1861, 1863, KF 1989: Korán a
3708 	K: Csak érínté 
	1861, 1863, T 1924, KF 1989: Csak érinté
3709 	K: o<l>ly
3713 	K: O<l>ly<an> <rettentő> az, 
	A jav.: Oly iszonyatos az, 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: megsemmisűlni. 
	[fsz]: megsemmisülni. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3714 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh 
 	KF 1989: Óh,
3715 	K: Hol o<l>ly 
	1863: Ha oly
3716 	K: Csatázzam újra, és b<ó>ldog [Az ékezet áth.] 
	1863 sh: Csatázzom
3718 	K: hasztalan<,>?
3721 	K, 1861, 1863, T 1924: Korán se vonz i<l>ly 
	KF 1989: Korántse
3723 	K: v<ó>ltakép [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: voltakép 
	KF 1989: voltaképp
3728 	K: v<ó>lna [Az ékezet áth.]
3729 	K: h<ó>lnap [Az ékezet áth.]
3730 	K: vólt a mi 
	1861, 1863, T 1924: volt a mi 
	KF 1989: volt, ami
3733 	K: És Constantínnal 
	1861-től: Constantinnal
3734 	K: meg alapítsd? 
 	1861, 1863, T 1924: megalapitsd? 
	KF 1989: megalapítsd?
3739 	K: Vólt 
	1861-től: Volt
3740 	K: v<ó>lt. [Az ékezet áth.]
3741 	K, KF 1989: túdomány, 
	1861, 1863, T 1924: tudomány,
3744 	K: <Ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	 KF 1989: Óh,
3746 	K: négy ezred évre 
 	1861, 1863, T 1924: négyezredévre 
	KF 1989: négy ezredévre
3749 	K, 1861, T 1924, KF 1989: érezem, 
	1863 sh: érzem,
3750 	K: S <ha is>, 
	A jav.: S aztán? -
3752 	K, 1861, 1863, T 1924: theóriáiból, 
	KF 1989: teóriáiból,
3753 	K: me<l>lyet
3754 	K: elmul<and> 
	A jav.: elmulik
3760 K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: fellelkesűlni. 
	[fsz]: fellelkesülni. 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]

TIZENNEGYEDIK SZÍN

	K: 14ik szín.

3763 	K, 1861: fóka tesz zajt, vizbe 
	Sz: zajt tenni nem magyarul van. 
	1863-tól: ver zajt, vizbe T 1924, KF 1989: vízbe
3764 	K: zajá<tól> 
	A jav.: zaján;
3766 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Korcsúlt 
	[fsz]: Korcsult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3767 	K: S a h<ó>ld … köd m<ö>g<ű>l [Az ékezet áth.] 
	A jav.: S a hold … köd megől
3769 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: virúlnak, 
	[fsz]: virulnak, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3771 	K: Hol az ember<nek> lelke, ereének 
	A jav.: Holott az ember lelke, erejének
3773 	K: E vérgolyó <a nap> 
	M jav.: E vérgolyó napod. 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveg T olvasata.]
3775 	K: A t<ú>domány [Az ékezet áth.]
3779 	K: bölcseénél, 
	A jav.: bölcsejénél,
3782 	K: me<l>lyre
3784 	K: Első, <s> ut<ó>lsó [Az ékezet áth.] 
	A jav.: Első, utolsó
3787 	K: <........> törpűlve ízr<ő>l-ízre 
	M jav.: Nyomor<ú>n-é 
	[Az ékezet áth. M vakarás után átírta a szót. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.] 
	A jav.: ízrül-ízre 
 	1861-től: törpülve ízrül-ízre 
	KF 1989: ízrül ízre
3789 	[A K-ban és 1861-ben az itt kezdődő hat sor, a 3789-3794. sorok helyén négy másik sor áll.]
	K, 1861: Ha nagy lelkedre, a mint hivod azt, 
	1863-tól: Ah, ah, hiú ha vagy nagy szellemedre, - KF 1989: szellemedre - 
	[A sor végén hiányzó vesszőt főszövegünk pótolta.]
3790 	K, 1861: Hiú vagy, me<l>ly lüktette kebledet 
	1863-tól: A mint nevezni már, úgy kedveled 
	KF 1989: Amint
3791 	K, 1861: Míg szíveredben ifj<ú> vér keringe [Az ékezet áth.]
 	1863-tól: Azon erőt, mely a vért lükteti,
3792 	K, 1861: Halottas ágyadnál ne kérd hogy állj.-  
	1863, KF 1989: És ifjú keblet eszményért dagaszt: 
	T 1924: ifju
3793 	[A sor a K-ban és 1861-ben még hiányzik.] 
	1863-tól: Ne kívánj állni végre mint tanú
3794 	[A sor a K-ban és 1861-ben még hiányzik.] 
	1863-tól: Saját halotti ágyadnál. - Ez óra
3795 	K: átvizsgálása <a>z 
	A jav., 1861: ez 
	1863-tól: ám
3796 	K: nélkűl készűlt 
 	1861, 1863, KF 1989: nélkül készült 
	T 1924: nélkűl készült
3799 	K, 1861: mellyik a való. 
 	1863-tól: mellyik volt való.
3800 	K, 1861: A végső hörgés 
 	1863-tól: A végső küzdés
3801 	K: gúnykacaj kitűzött céljai<nk>ra.  
	A jav., 1861: céljaidra. 
	1863-tól: gúnykacaj éltünk küzdelmire.
3805 	K: mit egy <rideg szellem> 
	M jav.: mit egy szellem rideg 
	[M vakarás után átírta a szavakat.]
3806 	K: Közö<mb>e tart, 
	A jav.: Közönye tart,
3813 	sor után utasítás K, T 1924: a gulibából 
	1861, 1863, KF 1989: a galibából
3814 	K: vólna-é 
	1861-től: volna-é
3817 	K: mint <sem> bánatom <vólt>. 
	A jav.: mint volt bánatom.
3825 	K: mi<l>ly
3830 	K: táplálkozik<?>.
3832 	K: Me<l>lyben
3835 	K: külö<m>ség 
	A jav. a K-on: különség 
	1861-től: különbség
3837 	K: mint <ő> az övére. 
	A jav.: mint ez az övére.
3840 	K, 1861, 1863, T 1924: Inségemben 
	KF 1989: Ínségemben
3843 	K: <Ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: Oh, 
	KF 1989: Óh,
3844 	K, 1861, 1863, T 1924: Im, nagy isten, 
	KF 1989: Im, nagy Isten,
3845 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: pirúlj, mi nyomorúlt 
	[fsz]: pirulj, mi nyomorult 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3848 	K, 1861, 1863, T 1924: ép azért 
	KF 1989: épp azért
3851 	K: A jólakásé, míg 
	1861: A jóllakásé, mig 
	Sz: nem világos előttem, hogy miért, mennyiben?  
	1863: A jóllakotté, mig  
	T 1924, KF 1989: A jóllakotté, míg
3852 	K: phílosophiája
 	1861, 1863, T 1924: philosophiája. 
	KF 1989: filozófiája.
3858 	K: ezt el bir<o>d csitítni
	A jav.: birád
3861 	K: Méltó beszéd <ez> hozzád, Lucifer 
	A jav.: hozzád, Lucifer, ez,
3862 	K: kárörvendve vonz
 	1861-től: vonsz
3865 	K: Környűlmény<eknek> dőre 
	A jav.: Vagy oly környűlmény dőre 
	1861-től: körűlmény 
	[fsz]: körülmény 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3866 	K: Mi<ket mind> egyig
	A jav.: Mit egytül egyig
3868 	K: van-e külömben? 
	1861-től: van-é különben?
3869 	K, 1861, 1863, T 1924: Leonídás 
	KF 1989: Leonídász
3871 	K: Táplálkozik<,> ollyan 
 	1861, 1863, T 1924: ollyan 
	KF 1989: olyan
3872 	K: Me<l>lynek …<L>ucullusi 
	M jav.: lucullusi [M átírta a kezdőbetűt.]
3873 	K: Villában dőzsöl édes mámorában 
	1861-től: Villában issza édes mámorát 
	[T szerint a sor A jav. A K-on ennek nincs nyoma, nincs bizonyíték arra, hogy ez ténylegesen A jav.! Meggondolandó, hogy e sorban nem volna-e helyesebb mégis a K-ra támaszkodni?]
3875 	K: Br<ú>tus [Az ékezet áth.]
3879 	K: nyomor szül-e azt
	A jav.: szülé-e azt
3881 	K: késő <unokákban>
	M jav.: késő származékban
3882 	K: Hanyan  
	1861-től: Hányan
3886 	K: éríntkezése 
	1861-től: érintkezése
3890 	K: bölcseén: 
	A jav.: bölcsején:
3892 	K: lesz 
	1861-től: lessz
3893 	K: S Le<ó>, tanár … egyetemben<,>: [Az ékezet áth.] 
	1861-től: S Leo tanár 
	KF 1989: S Leó tanár
3895 	K, 1861, 1863, T 1924: sujtja 
	KF 1989: sújtja
3896 	K: Nap<ó>leon [Az ékezet áth.] 
	1861-től: Napoleon 
	KF 1989: Napóleon
3897 	K: egyenlíti ki<,>? 
	Sz: nem világos a kép. [M nem változtatott.]
3898 	K, KF 1989: bűzhödt 
 	1861, 1863, T 1924: büzhödt
3900 	K: O<l>ly.... o<l>ly
3901 	K, 1861: De annál károsabb - s veszélyesebb még 
	Sz [a 3901-3905. sorról]: Ki az a mindkettő? A bárgyú, egy; ki a másik? A szellem? de hisz azt nem érzi a bárgyú. Ádám ezen egész mondókáját nem értem. 
	1863-tól: De annál károsabb. - A babona
3902 	K, 1861: Keblünkre mint a durva babona, 
	1863-tól: Bárgyút vakít csak, aki úgysem érzi 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3903 	K, 1861: Mert túdósan számokkal öli meg 
	1863-tól: A szellemet, mely köztünk hat, mozog; 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3904 	K, 1861: A szellemet, mit a bárgyú nem érez 
	1863-tól: De testvérét felismerné a jobb, ha 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3905 	K, 1861: De mindkettő egyenlően nem ismer.  
	1863-tól: Rideg tanod számokkal meg nem ölné. - 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3907 	K: lecke<,> az 
3909 	K: újamon 
	1861-től: ujjamon
3912 	K: Mindég <érkeznek> újak; s o<l>ly  
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Mindég kerűlnek újak; s oly 
	[fsz]: kerülnek 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3913 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten 
	[Bár elfogadjuk KF 1989 korszerűsített helyesírását, itt nem a a tulajdonnév Isten van a szövegben - Ádám és Lucifer istenek az eszkimó szemében. Ezért a hagyományt követi főszövegünk.]
3915 	K: <gy>erünk, elég v<ó>lt [Az ékezet áth.] 
	M jav.: jerünk, [M átírta a szó első betűjét.]
3916 	K: neét. 
	A jav.: nejét.
3917 	K: meglátni, <..... .. ........> 
	M jav.: <hogy> ha s<üllyedt> 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.] 
	A jav.: meglátni, mert ha sülyedt, 
	1861, 1863, T 1924: sűlyedt  
	KF 1989: süllyedt,
3918 	K: <.. .........> , …látvány<,>: 
	M jav.: A férfiú, 
	[M vakarás után átírta a szavakat. Az eredeti szöveget nem tudtuk megállapítani.]
3920 	K, KF 1989: megtestesűlt 
 	1861, 1863, T 1924: megtestesült 
	[Emendáltuk KF szövegét - nincs indoka annak, hogy visszatérjünk a K hosszú magánhangzójához, verselését tekintve mindenképp hosszú a szótag.]
3921 	K: sülyedt 
	A jav.: süllyedt 
	[T olvasatában M eredeti szava a K-ban silledt. Lehetséges változat.]
3922 	K: Me<l>ly b<ó>rzadályt szül. Men<y>j, [Az ó ékezete áth.] 
	A jav.: Mely borzadályt szül. Menj,
3925 	K: i<l>ly
3926 	K: Tisztességet … neén. 
	A jav.: nején. 
	1861, 1863: Tiszteséget
3927 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Aspásiát 
	[fsz]: Aszpásziát 
	[Mivel a tulajdonnév görög eredetű, az érvényes helyesírási szabályok nem engedik meg a latinos írást.]
3930 	K: csókjai <alatt> 
	M jav.: csókjai között 
	[M átírta a szót - az eredeti T olvasata.]
3931 	K: Nöm! vendégeink<,> 
	1861-től: Nőm! vendégeink
3932 	[Az egész sor A betoldása K-ba.]
3933 	sor előtt utasítás K, 1861, T 1924, KF 1989: gunyhóba
 	1863: kunyhóba
3933 	[Arany e sor mellé a K-ban kék ceruzával ezt írta: “Komisch”, de azután kihúzta a megjegyzést.]
3934 	K, KF 1989: Segítség, 
 	1861, 1863, T 1924: Segitség,
3935 	K: jövőmből 
	1861-től: jövőmbül [A jav. valószínűleg.]
3938 	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten

TIZENÖTÖDIK SZÍN 

	K: 15ik szín.

3940	sor előtt utasítás K: a 4ik szín 
	1861, 1863: a negyedik szín 
	T 1924, KF 1989: a harmadik szín 
	[A K elírását sem Arany, sem további kiadások T kiadásáig nem vették észre, tudniillik, hogy Ádám a paradicsomon kívül, a harmadik szín pálmafás vidékén ébred fel, ahol álomba merült. T kiadása javította az értelemzavaró hibát.]
3940 	K: <ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh, 
	KF 1989: óh,
3941 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Körűltem 
	[fsz]: Körültem 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
3944 	K: rende 
	A jav.: rendje
3949 	K: a h<ó>lt [Az ékezet áth.]
3950 	K, 1861, 1863, T 1924: végkép 
	KF 1989: végképp
3952 	K, 1861: Mutatni a nemlét 
	Sz: Homályos. 
	1863-tól: Hogy lássuk a nemlét 
	[M jav. Sz megjegyzése alapján.]
3954 	K: nélkűl 
	1861-től: nélkül
3955 	K, KF 1989: elkerűlni 
 	1861, 1863, T 1924: elkerülni 
	[Nincs verstani indoka a K hosszú ű-jének, így a korszerűbb helyesírású alakra javítottuk KF 1989 szövegét.]
3958 	K, 1861, T 1924, KF 1989: Miattuk az erős, 
	1863 sh: Miattuk ez 
3960 	K: I<l>ly
3961 	K, T 1924, KF 1989: mellyet
 	1861, 1863: melyet
3965 	K, KF 1989: tanúltam 
 	1861, 1863, T 1924: tanultam 
	[Mint a 3955. sorban, itt sincs verstani indoka a K hosszú ú-jának, így a korszerűbb helyesírású alakra javítottuk KF 1989 szövegét.]
3966 	K, KF 1989: Kiábrándúltam 
 	1861, 1863, T 1924: Kiábrándultam [Ld. az előző sor jegyzetét!]
3967 	K, 1861, 1863, T 1924: másképen 
	KF 1989: másképpen
3969 	K: vólna 
	1861-től: volna
3970 	K: he<g>geszti 
	1861-től: hegeszti
3973 	K: bóldog, 
	1861-től: boldog,
3975 	K: o<l>ly
3976 	K: Me<l>ly …bír 
 	1861, 1863, T 1924: Mely … bir 
	KF 1989: bír
3980 	K, KF 1989: macska-, vércse-körmöket 
	1861, 1863: macska, vércse körmöket 
	T 1924: macska, vércsekörmöket
3981 	K, KF 1989: me<l>ly óvatos, ki is kerűlheti 
	1861, 1863, T 1924: mely óvatos, ki is kerülheti 
	[Lásd a 3955. és 3965. sor jegyzetét!]
3988 	K: De a <.......> 
	M jav.: De az egész 
	[M vakarás után átírta a szót. Az eredetit nem tudtuk megállapítani.]
3994 	K: Következetes<ségén bámuland ott> 
	A jav.: Következetes voltán bámuland
3995 	K: me<l>ly
3996 	K, T 1924, KF 1989: Bűnt
 	1861, 1863: Bünt
3999 	K: isten<nek, neked>, 
	A jav.: isten, véled is. 
	KF 1989: Isten,
4000 	K, 1861, 1863, T 1924: a sors: Eddig élj: 
	KF 1989: a sors: eddig élj,
4002 	K: Nem-e <vagyok> magam e <nagy> világon. 
	A jav.: Nem egymagam vagyok még e világon?
4003 	K: alatta <a> mély: [M jav.]
4004 	K: ut<ó>lsó [Az ékezet áth.]
4006 	K: mi<l>ly
4007 	K: <Nem-e> minden perc vég <é>s kezdet is? 
	A jav.: Hiszen minden perc nem vég s kezdet is ?
4010 	K: Ut<ó>lsó csókod o<l>ly [Az ékezet áth.]
4012 	K: <Én> félek 
	A jav.: Úgy félek
4016 	K: <Mit a n>ő <meg> nem ért <s csak gátjaúl van>. 
	A jav.: Nő azt nem érti, s nyűgül van csupán.
4017 	K: Mért nem szu<n>nyadtál még csak egy kicsínyt: 
 	1861, 1863, T 1924: szunyadtál 
	KF 1989: szunnyadtál 
	1861, 1863, KF 1989: kicsinyt  
	T 1924: kicsínyt 
	[Az első szó esetében a jambus helyreállításával felülbíráltuk KF szövegváltozatát, a 2. szó esetében ugyanezért feleslegesnek véljük T í-jét.] 
4022 	K: biztositva áll már<,>: 
	1861, 1863: biztositva 
	T 1924, KF 1989: biztosítva
4024 	K: De jöj <tehát idább:> 
	A jav.: jöj hát közelebb: 
	1861-től: jőj
4025 	K: <ó>h, [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
4030 	K: Mellyet 
	1861-től: Melyet 
4031 	K: v<ó>lt nyugal<mamért>. [Az ó ékezete áth.] 
	A jav.: volt; ez nyugalom. 
	1861-től: nyúgalom!
4033 	K: mond, mit 
	A jav.: mondd, mit
4034 	K: Fiad bűnben, trón bíborán fogamzott. 
	1861: bünben, 
	[T szerint Arany a K-ra írta ceruzával e sornál: “Sejtem, de homályos.”] 
	1863-tól: Fiad Édenben is bűnnel fogamzott. 
4035 	K, 1861, 1863, T 1924: isten,
	KF 1989: Isten,
4051 	K: <Ó>h mond, <ó>h mond, minő sors vár reám<,>: 
	A jav.: mondd, [Az ékezetek áth.] 
 	1861, 1863, T 1924: Oh mondd, oh mondd, 
	KF 1989: Óh, ....óh,
4052 	K: E szűk határ<ú> lét [Az ékezet áth.]
4053 	K: Me<l>lynek
4054 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: kitisztúlt, 
	[fsz]: kitisztult, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
4058 	K: Nemesedvén, 
	1861-től: Nemesbedvén,
4059 	K: h<ó>ltra [Az ékezet áth.]
4060 	K: me<l>lyben
4062 	K: Me<l>lyet kigúnyol <, mellyért vérezett,> 
	A jav.: Melyet kigúnyol vérhullásaért
4063 	K: Világosits fel, 
	1861-től: Világosíts fel,
4066 	K: Bizontalanság 
	A jav.: Bizonytalanság
4068 	K: Takart istenkéz <el> 
	A jav.: Takart el istenkéz
4071 	K: vólna 
	1861-től: volna
4073 	K: nagy eszmék <miatt> 
	A jav. [előbb]: <után>, [majd]: miatt, 
	[A előbb kijavította, majd visszaállította M szövegét.]
4075 	K: <De átcsillogjon mégis a jövő> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924: Mig most, jövőd ködön csillogva át, 
	KF 1989: Míg
4077 	K: Emel<jen> a 
	A jav.: Emel majd
4079 	K: <Hadd> k<ó>rlátoz<zon> az arasz<t>nyi [Az ékezet áth.] 
	A jav.: Fog korlátozni az arasznyi
4080 	K: biztositva 
	1861-től: biztosítva
4081 	K: me<l>lyre
4083 	K: me<l>ly csak úgy bir 
 	1861, 1863, T 1924: bir 
 	KF 1989: bír 
	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: testesűlni, 
	[fsz]: testesülni, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
4089 	K: <ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh, 
	KF 1989: óh,
4091 	K: v<ó>lt [Az ékezet áth.]
4092 	K: <ó>h [Az ékezet áth.] 
	1861, 1863, T 1924: oh 
	KF 1989: óh,
4097 	K: me<l>ly
4099 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Szünetlenűl, 
	[fsz]: Szünetlenül, 
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
 	K: me<l>ly
4108 	K, 1861, 1863, T 1924: genius.- 
	KF 1989: géniusz.- 
4112 	K: me<l>ly
4115 	K, 1861, 1863, T 1924: De bünhődésed 
	KF 1989: De bűnhődésed
4117 	K: csírája 
	1861-től: csirája
4118 	K, 1861, 1863, T 1924: bün 
	KF 1989: bűn
4119 	K: mi<l>ly
4121 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: Pajzsúl 
	[fsz]: Pajzsul 
	[A kar éneke trochaikus lejtésű, így a mai helyesírású alak illik jobban a szövegbe.] 
	K, 1861, 1863, T 1924: isten 
	KF 1989: Isten
4124 	K, 1861, 1863, T 1924, KF 1989: célúl, 
	[fsz]: célul, 
	[A kar éneke trochaikus lejtésű, így a mai helyesírású alak illik jobban a szövegbe.]
4126 	K, 1861, 1863, T 1924: máskép, 
	KF 1989: másképp;
4132 	K, 1861, 1863, T 1924: az isten 
	KF 1989: az Isten
4134 	K: épen rád szorúl<and> 
	A jav., 1861, 1863, T 1924, KF 1989: szorúlna  
	[fsz]: szorulna
	[Helyesírási korszerűsítés - magyarázatát ld. a 9. sor jegyzeténél!]
	1861, 1863, T 1924: épen 
	KF 1989: éppen
4135 	K: eszközére<,>:
4138 	K, 1861, 1863, T 1924: istenemnek! 
	KF 1989: Istenemnek!
4141 	K, T 1924, KF 1989: bízzál!
 	1861, 1863: bizzál!
4141 	sor alatt K: <vége> 
	[Majd e sor alatt Arany írása]: <Ex leone - leonem!> 
	[A kihúzott latin mondat jelentése: Oroszlánról az oroszlánt. Az “Ex ungue leonem” latin mondás - oroszlánt a körméről - módosításával Arany T szerint azt a néhány soros bírálatot helyettesítette, amit a K végére írt, majd kitörölt. A kitörölt szöveg végéből csak ennyi maradt: 9 3/8 -  amely (ismét T szerint) szeptember 3-8-át jelenti, mikor Arany a művet Madáchnak írt első levele előtt újra tüzetesen végigolvasta.]

Az ember tragédiája
Szó- és szövegmagyarázatok

Rövidítések:
AB: Alexander Bernát jegyzetei alapján. Az ember tragédiája magyarázatos kiadásából. (Budapest, 1909)
KF: Kerényi Ferenc magyarázó jegyzetei nyomán. 
(Források: Tárgyi magyarázatok Az ember tragédiájához c. fejezet (M. I. válogatott művei, Szépirodalmi Könyvkiadó, Bp. 1989. 480-491. l.) és M. I.: Az ember tragédiája. Matúra Klasszikusok, Ikon Kiadó, Bp. 1992. széljegyzetei.)
[ ......... ] A szómagyarázatok összeállítójának (Bene Kálmán) megjegyzései, kiegészítései.

[Drámai költemény: a műfaj olyan filozófikus, metafizikus tragédia, amely valamilyen mitologikus, vagy mesei kerettörténetben, költői eszközökkel kísérli meg a kor fontos eszméit megjeleníteni. A műfaj elnevezése Byrontól származik, a Manfred c. drámájánál használta először. Néhány nevesebb drámai költ., v. könyvdráma még Goethe Faustja, Byron Káin, Shelley A megszabadított Prométheusz, vagy Ibsen Peer Gynt c. műve. A műfaj előzménye a középkori misztériumjáték.]

ELSŐ SZÍN
A színről: 
KF: Madách a bibliai teremtéstörténet keretében indítja drámai költeményét. Goethe Faust-jának égi prológusával közös forrása a Biblia, az Újszövetségben Jób könyvének versei. A teremtés leírása Mózes I. könyvében található, ott viszont nincs szó az egyik főangyal lázadásáról. M tehát bibliai és a Bibliát feldolgozó irodalmi előképeit alkotó módon használta, illetve fejlesztette tovább. Nemcsak a Jó áll itt szemben a rosszal, nem a materializmus lázad az eszmél irányította világrend ellen, hanem a mechanikus renddel szegül szembe a diszharmóniát kívánó értelmi tagadás. Az égből kitaszított Lucifer a paradicsomban a tudás és az öröklét fáját kapja osztályrészül a teremtésből.

1 AB - ANGYALOK KARA: A kar a bibliai Zsoltárok könyve hangján dicsőíti az Urat. (148. zsoltár, 1. 2.)
5 KF - gyönyör: itt öröm, boldogság értelemben.
17 KF - véd-nemtői: géniuszai, jó szándékú szellemei.
20. sor után szerzői utasítás - szférák zenéje: Püthagorasz görög filozófus szerint az égitestek által, forgásuk során keltett harmonikus hangok, amelyeket az ember nem hall. M közvetlen forrása itt Cicero műve, a Scipio álma, amely megvolt a sztregovai könyvtárban. Ld. még 20-22. sort: “a szférák titkos harmóniája”.
21 KF - büszke láng-golyó: a Nap. A naprendszer itt következő, a 48. sorig terjedő leírása nem egyértelmű. Megfogalmazásába bizonyára belejátszott Cicero említett műve, a már régen elavult, de költői metaforaként még használható ptolemaioszi, földközpontú világképpel, továbbá a Kepler-jelenet anyaggyűjtésének több tapasztalata.
25 KF - e parányi csillag: lehet a bolygók valamelyike, de a Föld is, a 21. sorral egybevetve. Ebben az esetben a Napra és a Földre vonatkoztatható a 29. sor “két golyó” kitétele. [Ez utóbbi magyarázat a valószínű.]
34 - Távulnan: [távolról.]
36 AB - béket: a nyelvújítás korának szava. Bék - béke.
38 KF - Csillaga a szerelemnek: lehet a Vénusz. Nem zárható ki a Holdra utalás sem, amely minden kultúrkör mitológiájában szerepel, mivel változásaival kapcsolták össze a szerelem és a termékenység fogalmát.
41 - 42 KF - születendő világok, / Itt enyészők...: Madách ábrázolása közeláll a materialista Ludwig Büchner “folytatott időszaki teremtésének” gondolatához.
48 - Rend lesz útja ferdesége: [Az üstökösről Arany kissé megváltoztatja Madách eredeti gondolatát. Az eredetiben épp a szabálytalan, egyenes pályájúnak vélt - lásd Vajda: Az üstökös c. versét! - égitest is az Úr szavára a rend hirdetője lesz.]
49 KF - kedves ifju szellem: A Föld szelleme. Ld. a 473. sor magyarázatát!
50 KF - változó világgömböddel: a Földdel.
60. sor után AB - GÁBOR, MIHÁLY, RÁFAEL FŐANGYAL: A főangyalok közül, melyek sehol sincsenek felsorolva a Bibliában, s melyek számát is hol hétnek, hol négynek, hol háromnak határozzák meg, három már az Újtestamentumban is szerepel név szerint. Gábor hirdeti Keresztelő Szent János és Jézus megszületését, Mihály az égi seregek vezére, Rafael az ártatlanok, gyermekek őrangyala. Ennek megfelelően az Eszme, az Erő és a Jóság képviselői Madáchnál.
65 KF - Hozsána: (héber-latin) üdv, dicsőség.
76 LUCIFER: [lat, jelentése ‘fényhozó’. Mitológiai alak, a keresztény vallási irodalomban az ördögök fejedelme. A Tragédiának mintaként szolgáló művek közül Byron: Káin c. drámájában hívták így a Sátánt, az első színnek egyik legfontosabb előzményében, a Faustban Mefisztó az ördög neve.]
104-105 - sárba gyúrt kis szikra mímeli / Urát: [Az értelem, a szellem isteni szikrájával felruházott anyagi lény, a sár fia, az ember Istent utánozza majd.]
110-114 Dicsér eléggé...: [Lucifer itt, szemben az angyalokkal nem Isten teremtménye, hanem hozzá hasonlóan öröktől fogva létező. Együtt teremténk - mondja ezért az Úrnak a 143. sorban. Hasonlít ez a beállítás a perzsa manicheizmus elképzeléseire: a világot a jó és a rossz együtt teremtették.]
145 - Éden: [A Paradicsom.]
146 KF - e két sudar fát: a tudás és halhatatlanság fáját. Ld. még a II. szín helyszínének szerzői utasítását!

MÁSODIK SZÍN
A színről:
KF: A paradicsomi állapotnak és az Éden elvesztésének ábrázolásában Madách egyaránt támaszodott a Bibliára, Mózes I. könyvére, az erre épülő irodalmi hagyományra Miltontól Byronig, valamint a Bibliát “racionalizáló” utópistára, Charles Fourier-ra, aki a prehisztorikus korokat összefoglaló néven édenizmusnak nevezte. Madách ezt összekapcsolta (Büchner Kraft und Stoff-ja nyomán) a természet és az ember fiatalságának motívumával. V.ö. az Ádám fokozatos öregedését célzó szerzői utasításokkal! Ádám és Éva idilljét Lucifer zavarja meg, aki harcát az Úr ellen az ember által akarja megvívni. Érvelése nem is marad hatástalan: az első emberpár megízleli a tudás fájának tiltott gyümölcsét. A Kerub útját állja a halhatatlanság fája felé igyekvőknek, Ádám és Éva kiűzetnek a paradicsomból.

162-165 AB - az égi tilalom a Bibliában a következő: “A kert minden fájáról bátran egyél. De a jó és gonosz tudásának fájáról, arról ne egyél; mert amely napon ejéndel arról, bizony meghalsz.” (Mózes I. 2. r. 16., 17.) A Bibliában tehát csak egy fa, a tudás fájának gyümölcsétől tiltja el Isten az embert. M tehát eltér a Bibliától. 
165 KF - S halállal hal meg: a bűnbeesés előtt az ember (a Biblia nyomán) halhatatlan volt.
227 KF - porondból: a föld porából. 
300 KF - diszharmóniát: nézetkülönbséget. [Tágabb értelemben az Úr harmonikus, kiegyensúlyozott világával szemben diszharmónikus, kusza, ellentmondásos viszonyokat.]
306-315 AB - Éva okoskodása a filozófia és teológia nagy vitakérdésévé lett: hogyan fér meg a bűn isten mindenhatóságával és jóságával.
333 KF - KERUB: (héber) az angyalok második rangsorába tartozó lény. AB: A kerub nem engedi, hogy az élet fájáról is szakítsanak, miképp a Bibliában (Mózes I. k. 3. r. 22.). [M művének ellentmondása, hogy az Úr az élet fáját is Lucifernek ajándékozta, majd angyalával mégis elűzeti a fa gyümölcséből szakítani akaró emberpárt. De őszintén akarhatta-e Lucifer a halhatatlansággal is megajándékozni Ádámot és Évát?]
338 KF - El innen...: Ádámot nem űzik ki az Édenkertből, hanem maga távozik. A változtatás súlyát Madách a 360-364. sorban némileg enyhítette.

HARMADIK SZÍN
A színről:
[A paradicsomon kívüli pálmafás vidéken Ádám és Éva kialakítják földi életük kereteit, első megnyilvánulásukat Lucifer így összegzi: A család és tulajdon / Lesz a világnak kettes mozgatója. Ádám meg szeretné ismerni az anyagi és szellemi világot, Lucifer megmutatja neki a természeti erők félelmetes erejét, nagyságát, s az ember rádöbben kicsinységére, függésére. A természet költői szemlélete sem vigasztalja igazán, szeretné megismerni jövőjét, fejlődését. Lucifer álmot bocsát az emberpárra, s a következő 11 álomszín az emberiség történelmét és elképzelt jövőjét mutatja meg Ádámnak - Lucifer nézőpontjából.]

384 KF - a súlyos bilincstől: a gravitációtól.
417-453 - A látomás: [Madách korának természettudományi ismeretei alapján nagy költői erővel jeleníti meg a fizikai és kémiai folyamatokat, a természet erőit. ]
417-421 - Mi áradat...: [A tengeráramlatok, a hőmozgás éghajlatot meghatározó, életet adó jelenségei.]
426 KF - delej: mágnesesség.
430-431 - Amarra mint jegec, / Emerre mint rügy: [A Föld mélyén forrongó massza szervetlen és élő anyaggá alakul.]
438-444 - Nehány marok porrá...: [Ádámot megrendíti, mikor látja: teste por, víz, levegő csupán, s élete égés, oxidáció csak.] 
474. sor után KF - A FÖLD SZELLEME: Goethe Faustjából, az Erdgeist tükörfordítása.
475 - önkörében végtelen, erős: [A Föld szelleme az “égi karban”, a teremtés végtelenében látszott csak “szerény fiú”-nak, a Földön, “önkörében” az ő törvényei uralkodnak.]
483-501 - Elrészletezve vízben...: [A felidézett Föld szelleme ugyan félelmetes, de a nimfák által képviselt természetben inkább már az embert segítő, óvó szerepe domborodik ki. Költői sorokban fogalmazza meg M a mű egyik filozófiai alapgondolatát: az anyagi világ nemcsak ijeszti, korlátozza a szellemi létre, “istenülésre” törekvő embert, de segíti is, teret adva küzdelmeinek.]
485. sor után, utasításban KF - NIMFÁK: a természeti erőket megszemélyesítő és a természetet benépesítő, szép nő formájában elképzelt és ábrázolt lények.
500 KF - bölcsésznek: tudósnak.
502-504 AB - Mit ér, mit ér e játék...: Ádám nem gyönyörködik úgy a természet költői szemléletében, mint Éva, ő érteni is szeretné a világot. 
518 KF - egynapos rovar: kérész, tiszavirág. [Ld. Madách magyarázatát a szövegváltozatoknál!]

NEGYEDIK SZÍN
A színről:
[Ádám, mint Fáraó a piramis építésével a halhatatlanságot szeretné elérni. Hatalma korlátlan, mégsem boldog. A trón előtt kiszenvedő, agyonkorbácsolt rabszolga és neje, Éva rádöbbentik a “Milljók egy miatt” tarthatatlanságára, igazságtalanságára. Évát maga mellé emeli a trónra, felszabadítja a rabszolgákat. Lucifer is hozzájárul ehhez a kiábrándulásához, amikor felidézi, hogyan enyésznek el hatalmának és halhatatlanságának jelképei: a piramis és a múmia. Ádám ezért a szabad egyének egyenlőségen alapuló társadalmát óhajtja.]

556. sor előtt, helyszín KF - gúla: piramis.
578 - szűmre: [szívemre]
611-617 AB - Ez ismét a szálaknak...: Lucifer arról az eltéphetetlen kötelékről szól, mely az embert az anyagi világhoz köti, ennek a szellemi törekvéseket, vágyakat korlátozó “szálnak” a létét már a 3. színben maga Ádám is felfedezi, ld. a 386-394. sort.
621-623 AB - Nincsen más hátra... ...az erő s anyag: Lucifer a kor materialisztikus felfogását képviseli, mely szerint a szerelem is anyagi jelenség. 1855-ben jelent meg Ludwig Büchner: Erő és anyag (Kraft und Stoff) című könyve, melynek eszméit főleg Lucifer képviseli a műben. [A Madách szövegét átigazító Arany betoldotta 623. sor a könyv címére is utal itt.]
629 AB - most halnál meg, amint föllelél? A szövegből nem derül ki: a rabszolga és neje el voltak különítve, avagy csak most láthatja a férfi, mennyire szereti őt Éva.
630 KF - pór: itt rabszolga.
634 KF - hagymázos: lázas, önkívületi.
658-659 AB - Szökött rabszolga...: Halálával a rabszolga tulajdonképpen megszökött urától.
678 - tégedet mulatni: [téged mulattatni, szolgálni.]
700 AB - A végzet arra ítélt állata: Arra van ítélve, amiről Ádám a 692-699. sorban beszélt. Tudniillik, hogy a tömeg, a milliók valóban az egyért, a hatalmasokért vannak. (Arany János magyarázata alapján, ld. még a Szövegváltozatoknál is!)
720 KF - tömét: tömegét. [Nyelvújítási szó, mint a zöm, zöme. Nem gyökeresedett meg nyelvünkben.]
732 KF - kivált: kiváltságos, kiemelt. [A kiváltságosakká előlépőknek adott láncok, gyűrűk a hatalom jelvényei.]
772 AB - csak virág légy, drága csecsebecs: a fáraó előtt a nő csak dísze a férfi életének. A keleti világ felfogása. [Ugyanakkor ez Madách nőről alkotott véleményének egyik alapvető pillére is, ez a felfogás gyakran hangot kap az egész életműben, így híres akadémiai székfoglalójában, A nőről, különösen aestheticai szempontból című értekezésében is.] 
782 KF - vonalnyi: régi hosszmérték, a hüvelyk 1/12 része, 2,256 mm.
783 KF - könyök: régi hosszmérték, a könyöktől a középső ujj hegyéig számították. Egy könyök: 0,4436 m.
786 KF - kéjkertjeidben: pihenőkertjeidben. Utalás az ókor fejlett kertkultúrájára, melyet M az emberi elme nagy teljesítményei között tart számon. Ezért emlegeti itt együtt a “gúlá”-val, azaz a piramissal.
796-802 - [Az álomszínek végén gyakran Ádám maga értékeli az átélt eszméket, s szabja meg a követendő utat. Itt a “milljók egy miatt” s a “dőre nagyravágy” világa után a “köz”, a “milliók” szabad államában akar élni.]
810 - Tisztúlt alakban: [Ádám mintha megsejtené, hogy az álomjelenetek legfennköltebb, legmagasztosabb Évájával találkozik majd a következő színben: Lucia, Miltiadesz neje az eszményi hitves.]

ÖTÖDIK SZÍN
A színről:
[Ádám, mint az athéni demokrácia hadvezére, a marathoni győztes egy újabb hadjáratból, a perzsákkal szövetséges Paros szigete elleni harcból súlyos sebesülése miatt eredménytelenül tér vissza városába. A demagógoktól felizgatva, a gazdag polgárok által megvesztegetve a nép ellene fordul, halált kiált rá. Lucifer, harcosnak öltözve elhiteti a tömegekkel, hogy Miltiádesz meghallva az ellene emelt vádakat, most seregeivel Athén ellen vonul. A tömeg gyáván meghunyászkodik a vezér előtt, hű felesége, Éva is keserű szemrehányással illeti a vélt hazaárulás miatt. A férfi tisztázza magát: csak sebesülése miatt tért haza, s elbocsátja katonai kíséretét. Erre a gyáva nép, a demagóg biztatására ismét halálra ítéli: Miltiádesz kiábrándultságában nem védekezik. E nép nem érdemli a szabadságot, s a haza önzetlen szolgálata is céltalan - véli, s ezután csak az egyéni örömöknek, élveknek akar élni.]

Színhely KF - LUCIA: a valóságban Hégészipülének hívták. [Miltiádesz felesége.]
Színhely KF - MILTIÁDÉSZ: athéni politikus és hadvezér. [i.e 6-5. sz.] I.e. 490-ben győzelmet aratott a perzsák ellen Marathónnál. Az ellenséghez pártolt szigetek elleni büntetőhadjárat során, Párosz sikertelen ostroma miatt hadisarccal sújtották. A hagyomány szerint börtönben halt meg. [Miltiádesz a történelmi valóságban nem volt annyira önzetlen bajnoka az athéni demokráciának, mint azt M művében bemutatta.]
Színhely KF - KIMÓN: (?-i. e. 449), Miltiádész fia. I. e. 478-ban tűnt fel hadvezérként, sikeres harcokat vívott a perzsák ellen. Megnövekedett politikai befolyása miatt i. e. 461 és 454 között száműzetésbe küldték. 451-ben sikerült fegyverszünetet létrehoznia Athén és Spárta között, így egyesült erővel fordulhattak a perzsák ellen. Küprosz ostroma alatt halt meg.

842 KF - polgárerényt: a felvilágosodás korától élő fogalom irodalmunkban, amely a közjóért tevékenykedő, az antik demokráciától tanuló, onnan mintákat merítő közösségi magatartást jelentette (latinul: virtus civica), szemben a nemesi “virtus”-sal, a pusztán katonai vitézséggel.
844 anyjára tör: [azaz létrehozójára, a szabadságra.] 
858 sor után utasítás KF - himnuszt: istenhez szóló, emelkedett hangvételű fohászt.
858 sor után KF - DEMAGÓG: eredetileg a görög városállamok népgyűlésének szónoka, átvitt értelemben: uszító, lázító. [Olyan ember, aki alaptalan, de a népnek tetsző ígéreteket tesz egy bizonyos hatalom támogatása, elősegítése érdekében.]
867 KF - A disz-szekérről: melyen a győztes hadvezér az ünnepi menetben felvonult.
868 KF - virágozd fel: az áldozati állat virágfüzérrel ékesítése az antik elképzelés szerint azt még kedvesebbé tette az istenek előtt.
879 KF - Aphrodíte: a szerelem istennője a görög mitológiában.
882 sor után utasítás KF - Erósz: Aphrodité fia, szerelemisten.
 Kháriszok: Aphrodité kísérői.
888 AB - bánalom: mint szánalom, bántalom. (Vagy megbánás.)
891 KF - Lemnoszt: sziget az Égei-tengeren, amely Miltiádész büntetőhadjárata során került i.e. 489-ben Athén uralma alá. Ma: Lémnosz.
892 KF - Phárosznál: szintén a perzsákhoz pártolt sziget az Égei-tengeren. 26 napi ostroma után Miltiádész visszatért Athénba. Ma: Párosz.
894 KF - bérletemből: utalás a jogokban egyenlő szabad athéni polgárok között végbement vagyoni és függőségeket okozó differenciálódásra.
945-962 AB - Lucifer “tréfája” után kommentárjában az emberi aljasságnak örvendezik, s csak a görög művészet szépségének varázsa zavarja meg örömét. A klasszikus szépségideál idegen tőle.
973 KF - e mell vérzik: Miltiádész valóban megsebesült Phárosz ostrománál.
984 KF - Athéné Pallasz: Zeusz főisten leánya, aki a bölcsesség, a mesterségek, a tudomány és az ezeket egybegyűjtő városi élet istennője volt. Athén város legfőbb pártfogója, itt ebben a minőségében szerepel. 
999 KF - Dáriusz: I. Dareiosz (i. e. 558-486), perzsa király. 522-től uralkodott, fennhatósága alá tartoztak az ión városok és részben az Égei-tenger szigetei is. 492-ben és 490-ben sikertelen hadjáratot vezetett a görög városállamok Athén szervezte szövetsége ellen.
1005 KF - Marathónnál: a perzsa szárazföldi támadást Athén ellen i.e. 490-ben Miltiádész itt állította meg, vereséget mérve a túlerőben levő ellenségre. 
1058 KF - Hádész: a holtak birodalma, az alvilág.
1072. sor után utasítás KF - tőkét: kivégzésnél használt fatuskó, amelyre az áldozat fejét lehajtotta.
1078 KF - ég veled: az árulással vádolt Miltiádész a hagyomány szerint nem így, hanem börtönben halt meg.

HATODIK SZÍN
A színről:
[A hanyatló, érzéki élvezetekbe süllyedt Rómában vagyunk. Ádám, Lucifer és Éva egy lakoma részvevői, akik előtt gladiátorok küzdenek, táncosnők buja táncot lejtenek, s ahol a kéjencek hölgyei gúnydalokat énekelnek a régi római erkölcsökről. Csak Éva-Júlia lelkében sejlik fel az elveszett éden, csak ő ébreszti rá szeretőjét, Ádám-Sergiolust életük céltalanságára, a dőzsölés, a mámor csömörére. Éva után a Péter apostol vezette halotti menet végképp megváltoztatja a hangulatot. Milo-Lucifer ízléstelen, morbid ötletéként szeretője, Hippia megcsókolja a pestises halottat, ám a haldokló nőt Péter apostol megkereszteli és feloldozza. Péter ostorozó szónoklata és a jelenet hatása alatt a kéjencek megundorodnak és elfordulnak eddigi életüktől. Ádámnak a kereszténység új utat mutat, új célt jelöl ki.]

Színhely KF - Appenninek: itáliai hegység.
Színhely KF - lecticával: heverővel. A rómaiak félkönyökre dőlve, fekve étkeztek. AB - e fekvőhely neve valójában lectus, a lectica rudakkal ellátott, hordozható heverő volt.

1088 AB - gladiátor - a császárkor “nemzeti intézménye” a gladiátorok viadala, az ilyen élet-halál küzdelmekre kiképzett rabszolgaharcosok cirkuszi bemutatója a császárkori Róma legkedveltebb szórakozása. A magánházaknál rendezett gladiátorviadal nem volt jellemző.
1090 KF - Herculesre: a görög Héraklész római átvétele. Zeusz és Alkméné fia volt, nagyerejű hős, aki halála után istenné lett. Neve esküdözésekben közkeletű nyelvi fordulat volt Rómában, annyit tett, mint isten bizony, istenuccse.
1115 KF - Tantalusként: a görög-római mitológiában rászedte az isteneket, akik halála után azzal büntették, hogy szomját és éhét nem csillapíthatta, holott a víz álláig ért, a gyümölcsök pedig karnyújtásnyira függtek előtte.
1117 KF - Proteusként: alakját változtatni tudó tengeristen.
1124 AB - füzéres pohár: az ivóedényeket a fényűzés korában gazdagon díszítették, drágakövekkel, bevésett verssorokkal, mondásokkal, virág-fűzérekkel.
1125-1127 AB - fogadástok: a lóverseny-fogadásra emlékeztető jelenet nem korhű, a fogadás nem volt szokásban a rómaiaknál.
1128 KF - ángolnás tavamba: halastavamba.
1135 KF - Recipe ferrum!: (latin) Fogadd a vasat! A legyőzött gladiátor halálos ítélete, amelyet a lefelé fordított hüvelykujj mozdulata kísért.
1143-1144 AB - Táncosok! / Csináljatok most már komédiát... : a táncosok némajátékot, pantomimet is előadtak.
1178 KF - a fekete halál: a pestis. Rokonszavai: az 1257. sorban dögvész, az 1277. sorban döghalál. AB - Madách ismét nem a történeti hűségre törekedett, a nagy pestis Krisztus után 250-255 között pusztított Rómában.
1198 KF - Lukréciát: Sextus Tarquinius, a római király fia gyalázta meg, mire az asszony szégyenében megölte magát.
1198 KF - az özvegy ágyban: férje távollétében, “szalmaözvegyként”.
1206 KF - Brutus: (i.e. 85-42), köztársaságpárti római politikus, aki i.e. 44. március 15-én részt vett Julius Caesar megölésében. A kitört polgárháborúban a makedóniai Philippinél csatát vesztett és öngyilkos lett. 
[AB felveti, hogy az itt említett Brutus lehet a Tarquiniusokon bosszút álló L. Julius Brutus is, de ő is inkább a híresebb Brutusra, Caesar nevelt fiára szavaz.]
1214 AB - Rém járt fel a hősök agyában: a hősök agyrémekben hittek. Arany javítása nyomán került a szövegbe.
1216 KF - ily őrült: őskeresztények, akiket hitükért a cirkuszban vadállatok elé vetettek.
1262. sor után utasítás KF - tibiákkal: halotti fuvolákkal.
1275 KF - obulust: ezüstpénzt, amelyet a rómaiak a halott szájába tettek, hogy az kifizethesse az átkelés díját az alvilágot határoló folyó révészének, Kháronnak.
1276. sor után utasítás KF - Péter apostol: eredeti neve Simon, foglalkozása halász volt. A tizenkét apostol egyike, nevét és egyházszervező feladatát Jézustól kapta. Miután a Szentföldön megszervezte az első keresztény közösségeket, i.sz. 44-ben Rómába érkezett. 51-ben ő elnökölt a jeruzsálemi zsinaton. Második római tartózkodása idején, i.sz. 67-ben vagy 68-ban esett áldozatul a Néró alatti keresztényüldözéseknek.
1309 AB - Thébaisznak: Felső-Egyiptom neve, Thebae fővárosáról elnevezve.
1310 KF - anachorétákkal: sivatagi, önsanyargató remetékkel.
1316 KF - orcusnak tüze: pokoltűz, gyehenna.

HETEDIK SZÍN
A színről:
[Az igért testvériséget, szeretetet a kereszténység fővárosában, Bizáncban nem találja meg Ádám-Tankréd, aki a Szentföldön vívott háborúból érkezve kereszteseivel a városban akar megpihenni. A mozaikszerű epizódokból felépülő szín minden eseménye fokozatos kiábránduláshoz vezet: a város népének félelme a keresztesektől, a pátriárka és az eretnekek fanatikus hitvitája, a búcsúcédulás barát fellépése, s a vallás ferde felfogása, mely bűnné bélyegzi Tankréd és a megmentett Izóra - Éva - szerelmét. Mint a görög szín végén, ismét elfordul a küzdelmektől Ádám, s a tudományhoz menekül.]

Színhely KF - Pátriárka: az 1054. évi egyházszakadás óta a konstantinápolyi érsek (pátriárka), a keleti kereszténység feje volt.
Színhely KF - Tankréd: (?-1112). Már az első kereszteshadjáratban részt vett. Nicaea, Antiochia és Jeruzsálem ostrománál jeleskedett. Nem tért vissza Európába, hanem előbb Galilea, majd (1104-től haláláig) Antiochia fejedelme lett. Torquato Tasso Megszabadított Jeruzsálem c. eposzának és Voltaire drámájának is hőse - mindkettő megvolt Madách könyvtárában. [M tehát eltér a történelmi valóságtól, Bizánc elpusztítói más keresztes hadak voltak.]

1387 KF - szerájok: itt háremet jelent.
1390 KF - szent jelet: a lovagok ruhájukon a kereszt jelét viselték.
1394 KF - szent bölcseje: a kereszteshadjáratok célja Jézus szülőföldjének, Palesztinának felszabadítása volt a szeldzsuk-törökök uralma alól.
1405
1408 AB e ronda démont: a martalóc népet. [AB kicsit szűkít a sor értelmén e magyarázattal, Tankréd-Ádám valószínűleg a népet, a hitvány tömegeket minősíti ronda démonnak itt.]
1414 AB Lesujtom! - t.i. a népet. [Azaz megsemmisítem.]
1446 KF - hírhedett almát: valószínűleg a paradicsom tiltott gyümölcsére céloz Madách.
1451 KF - Fárosz: világítótorony, az egyiptomi Pharosz-sziget nevéről.
1458 KF - miazmákat: betegségeket okozó kigőzölgéseket.
1469 AB - Egzakt fogalmat: Bizonyos dolgokban nem tehetünk szert egzakt, azaz pontos mennyiségi meghatározásokra. Lucifer példája: ha mindig kisebb-kisebb kardot kovácsolunk, megszűnik-e a kard valamikor? Hol a határt jelölő egzakt pont?
1481 KF - a kereszténység fővárosában: az 1054-ben bekövetkezett egyházszakadás után lett Konstantinápoly a keleti kereszténység székvárosa, míg a nyugatié Róma maradt.
1484-1485 KF - a Homousiont, / Vagy Homoiusont?: azonos lényegű vagy hasonló lényegű. Tudniillik Jézus, a Fiúisten az Atyaistennel a Szentháromság tanában. Az erről folyt hitvita az i.sz. IV-VI. században osztotta meg a kereszténységet. AB - Arius és tanítványai azt tanították, hogy a Fiú maga is Isten teremtménye, tehát nem létezett mindig; Istentől kapja fényét, mellyel beragyogja a világot. Lényege tehát nem egyenlő Isten lényegével. Ezzel szemben a nicaeai zsinat dogmaként megállapította a homousia elvét, tehát a Fiú azonos, egy mivoltú Istennel. Az ariánusok számos felekezetre bomlottak, a legszélsőségesebb az Atya és a Fiú lényegazonosságát merőben tagadta. Voltak viszont olyan csoportok, akik az Atya és a Fiú mivoltának hasonlóságát tanították, a homoiusiát. A kompromisszum-keresés miatt ezeket a szektákat fél-ariánusoknak is nevezték. Az ariánizmusnak 380-ban Theodosius császár vetett véget Keleten. Madách az egész hitvitát évszázadokkal későbbi időpontba teszi át.
1496 KF - Keresztény-cinikus: utalás az ókori cinikus filozófusokra, akik megvetették a földi, szellemi és anyagi javakat egyaránt. Olyan szerzetesekről van itt szó, akik elítélték az evilági élet minden kényelmét, kellemességét.
1504 KF - mestered: Jézus.
1514 KF - Tamás: a tizenkét apostol egyike, a kételkedő (“a hitetlen Tamás”), aki addig nem hitte el Jézus feltámadását, amíg előtte meg nem jelent.
1516 KF - szent sír: Jézus sírja Jeruzsálemben.
1553 KF - a rimini zsinat: 360-ban a homoiusion híveinek kedvezett.
1555 KF - Nicaeában: 325-ben a homousion hittételét fogadta el az itteni zsinat, amit azután a 381-es konstantinápolyi emelt végleges hittétellé. A homoiusion hívei ezután eretneknek számítottak.
1560 KF - Árius: (?-i.sz. 360), egyházatya, a homoiusiont vallotta.
1560 KF - a két Euséb: egyikük Caesarea püspökeként a nicaeai zsinaton közvetíteni igyekezett az álláspontok között, utóbb a homousion-tételt írta alá. A másik, Nikodémia püspöke, mindvégig ariánus maradt.
1561 KF - Athanásiust: Egyiptom érseke, a nicaeai zsinaton a homousion pártjának vezéregyénisége. [A kb. hatvan évig dúló hitvita legjelentősebb egyénisége.]
1565-1568 KF - a nagy Babilon, a kéjhölgy, a hétfejű sárkány, az Antikrisztus: a bibliai Újszövetségben, János jelenéseinek könyvében szerepelnek, mint a kereszténység eljövendő ellenfelei.
1583-1594 AB - Zsoltárok könyve, Károli Gáspár bibliafordításából.
1594. sor után utasítás KF - traktátusokkal: könyvecskékkel. [Traktátus (lat) = értekezés, tanulmány, v. szerződés, egyezség.] A szerzői utasítás, valamint az 1643-1654. sorok közötti jelenet utalás az ún. búcsúcédulák árúsítására, amelyek jó pénzért a bűnök födi megváltását ígérték. A visszaélés egyik közvetlen kiváltó oka lett a reformáció mozgalmának.
1635 KF - embernyomot: nemzedéknyi időt.
1651 KF - solidival: itáliai váltópénzzel. 
1662. sor után utasítás KF - IZÓRA: a név Rossini Tancredi c. operájából való (1813).
1721 KF - elégiát: borongós, szomorú hangulatú költeményt.
1750 KF - szent ostyát vevék: azaz fogadalmát az oltár előtt, szentség felvételével erősítette meg.
1757-1804 AB - Tankréd-Izóra fennkölt, ideális szerelme mellett a köznapi, kacér Helene és Lucifer kettőse áll. A jelenet ezzel a párhuzamossággal hasonlít a Faust kerti jelenetéhez, Lucifer itt tényleg néha oly módon beszél, mint ott Mefisztó. A hasonlóság csak külsődleges: Faust és Margit igaz szerelmének humoros ellenpontjául szolgálnak a vén Márta komikus célzásai, Madáchnál azonban a középkori romantikus lovagszerelem szélsőséges ellentétét mutatja Helene közönséges kalandvágya.
1826 KF - sarcot: itt zsákmányt jelent.
1830-1836 és 1841 - 1845 AB - Zsoltárok könyve, Károli Gáspár bibliafordításából.
1833 KF - unicornisoknak: egyszarvú mondabeli állatoknak.
1845. sor után utasítás AB: a csontváz, a boszorkányok megjelenése stílszerű középkori jelenet.

NYOLCADIK SZÍN
A színről: 
[Ádám a tudományba, a családi életbe vonult vissza. Keplerként él Rudolf császár udvarában, de sem kivételes tudása, sem a családi élet nem védi meg a kicsinyes, törpe korban: a császár áltudományos hóbortjait, az alkímiát és csillagjóslást kell művelnie, hogy felesége, Müller Borbála (Éva) anyagi igényeinek megfeleljen. Az elkényeztetett nemesasszony hűtlenné válik, Kepler a bor mámorába menekül és elalszik - és megálmodja a francia forradalmat.]

Színhely KF - Kepler: Johannes Kepler (1571-1630), csillagász és matematikus. 1600-tól tartózkodott az udvarban. 1612-ben Rudolf utóda, II. Mátyás megerősítette állásában, de fizetni ő sem tudta, ezért Linzben tanári állást vállalt. Ausztriát 1626-ban hagyta el, amikor II. Ferdinánd kitiltotta országából a protestánsokat. Ezután Regensburgban és Ulmban élt. Korának egyik legkiválóbb tudósa, a bolygómozgás hármas törvényének felfedezője.
Színhely KF - famulus: (latin) szolga. A középkorban a professzoroknak segítő idősebb diák. Kepler is így kezdte az udvarnál pályáját, Tycho de Brahe mellett, 1600-1601-ben.
Színhely KF - Borbála: Barbara Müller von Mühlbech (?-1611). 23 évesen és özvegyasszonyként lett Kepler első felesége Grazban. Valóban származására büszke, nehéz természetű asszony volt, depresszióban szenvedett, majd megőrült.
Színhely KF - Rudolf császár: (1552-1612), e néven a II. 1572-től magyar, 1575-től cseh király, 1576-tól császár. 1583-tól csaknem megszakítás nélkül Prágában tartotta udvarát. Jelentős mecénás és műgyűjtő volt, szenvedélyesen érdekelték a technikai újdonságok és az alkímia. Ideje és vagyona tekintélyes részét ezekre áldozta.

1915 KF - horoszkópomat: a csillagok együttállásából az emberi sors alakulására tett jövendölést.
1917 KF - konjunktúrákban: más csillagokkal való összefüggésben.
1921 KF - klimaktérikus napok: kedvezőtlen időpontok.
1922 KF - a nagy mű: a “bölcsek kövének” keresését, amely a fémeket arannyá képes változtatni, meggyógyítja a betegségeket és fiatalít.
1924 KF - Hermes Trismagistust: helyesebben Trismegistust. Az egyiptomi holdisten (Thot) görög neve és jelzője (tris megistus=háromszor legnagyobb). Őt tartották a középkori kémia, az alkímia és a mágia atyamesterének.
1925 KF - Synesiust: (375-412), keresztény püspök és bölcselő, akinek alkímiai munkákat is tulajdonítottak.
1925 KF - Albertust: A. Magnus (1193-1280) dominikánus szerzetes. Két alkimista könyve mellett más tudományos munkákat is neki tulajdonítottak.
1925 KF - Paracelsust: (1493-1541), híres orvos és alkimista.
1926 KF - Salamon kulcsát: a középkorban varázslónak és nagy aranycsinálónak is tisztelt zsidó királynak tulajdonított műveket.
1928 KF - a vénhedt királyt: az aranyat. Az alkimisták, titkolni akarván módszereiket, virágos nyelven fogalmaztak.
1929 KF - a holló s a veres oroszlány: az arany felé vezető, átmeneti anyagok “fedőnevei” az alkímiában.
1930 - 1931 KF - a kettes merkur, a két planéta: az alkimisták nagy szerepet tulajdonítottak a csillagok együttállásának a kísérleti időpontok meghatározásában.
1932 KF - az ércek bölcseletsava: a bölcsek köve, amelyet (nevével ellentétben) pornak vagy képlékeny anyagnak képzeltek.
1933-1934 KF - a nedves tüzet,/ Száraz vizet: az alkimisták elképzelte anyagok, amelyekben az alapelemek elvesztik tulajdonságaikat, így lehetővé válik átalakításuk. 
1935 KF- A szent mennyegző: a bölcsek kövének létrejötte.
1940 KF - új tanoknak: a reformációnak. Kepler, Madách ábrázolásától eltérően, valóban protestáns volt.
1946 KF - Igyekszel őt kiszabadítani: történeti tény. Az asszonyt nem vetették alá kényszervallatásnak, majd szabadon is bocsátották.
1953 KF - nemességed: Kepler elszegényedett nemesi családból származott, házasságkötésekor Barbara Müller családja megkövetelte tőle ennek igazolását.
1971 KF - újításnak átkos szelleme: a protestáns puritanizmus.
2016 KF - szibillák: az antikvitás jósnői.
2022 AB - szférák titkos harmóniája: Pithagórasz rendszerében fordul elő; a hét bolygó oly távolságban van egymástól, amely a húrok hosszúságának harmónikus hangoknál felel meg. A hét csillag forgása együtt egy oktáva, egy harmónia, melyet azért nem veszünk észre, mert mindig halljuk.
2073 KF - kevercse: keveréke.
2078 KF - nativitásra: az újszülött számára készített elsődleges horoszkóp.
2137.sor után utalás KF - Marseillaise: a forradalom védelmére siető marseille-i önkéntesek indulója, Rouget de l’Isle dallama és szövege (1792). 1795 óta Franciaország nemzeti himnusza.

KILENCEDIK SZÍN
A színről:
[Az “álom az álomban”-színben Ádám, mint Danton, a kiemelkedő szónok a katonák hősiességét méltatja a párizsi nép előtt, még a hadvezérnek jelentkező ifjú tiszt hősködő öngyilkossága sem rendíti meg. A néptömeget az árulók, a Konvent ellen tüzeli. A sans-culotte-ok a börtönökbe indulnak véres leszámolásra, s közben két elfogott főnemest hoznak Danton elé, aki beleszeret a márkinő-Évába, s merész királypárti hitvallása ellenére megmenti annak testvérét. Egy visszatérő sans-culotte leszúrja Évát, miközben beszolgáltatja azt a gyűrűt, mellyel egy arisztokrata akarta megvásárolni életét a börtönben. Ezután bukkan fel a tömegből a forradalmárnő-Éva, levágott fejjel a kezében. A Danton elleni merénylő megöléséért egy szerelmes éjszakát kér cserébe. A kéjvágyó forradalmárnő és a véres tömegek kiábrándítják Dantont, így amikor a forradalom vezetői árulással vádolják, nem védekezik. A párizsi álom a vérpadon végződik.] 

Színhely KF - nézőhely: színpad.
Színhely KF - Párizs Gréve-piacává: a forradalmi népgyűlések színhelye, ma: Place de l’Hotel de Ville, azaz a Városház tere. A nyaktiló azonban nem itt, hanem a Place de la Republique-on (a mai Concorde téren) állott, ott végezték ki Dantont is.
Színhely KF - guillotine: nyaktiló. Feltalálója, Joseph Ignace Guillotin orvos (1738-1814) nevét viseli, aki eredetileg emberbaráti célból, a kivégzések gyors és fájdalommentes végrehajtása érdekében készítette.
Színhely KF - Danton: Georges D. (1759-1794), ügyvéd. A forradalom után Párizs ügyésze, majd 1792-ben igazságügyminiszter. Ekkor volt népítélet a börtönökben, ám néhány elítéltet valóban megmentett. 1793-ban a girondistákhoz közeledett, a jakobinusok 1794. március 31-én fogták el, vádiratát Saint-Just készítette. Egyébként nős volt, 1793-ban kötött házasságot. 

2141 KF - Egyenlőség, testvériség, szabadság!: A francia forradalom hármas jelszava volt az elvi alapja Madách programjának is, 1848-as értel-mezésben, amikor 1861-ben Balassagyarmat országgyűlési képviselőjévé választották.
2218 KF - Konvent: a francia nemzetgyűlés 1792 és 1795 között. 
2222. sor után utalás KF - sans-culotte: (francia) térdnadrág nélküli. A térdnadrág az arisztokraták viselete volt, a sans-culotte-ok a kispolgárságot és a városi nincsteleneket jelentették.
2236 KF - nincs cím egyéb: a nemesi rangokat és címeket az Alkotmányozó Nemzetgyűlés már 1790. június 19-én eltörölte.
2255 KF - Rolandnál: R. de la Platiere (1734-1793), girondista politikus, 1792/93-ban belügyminiszter. A jakobinus diktatúra elől megszökött, de felesége kivégzésének hírére öngyilkos lett.
2284 KF - Catilínát: Lucius Sergius C. (i.e. 108-62) a római történelem ellentmondásos alakja, aki a népnyomort saját hatalmi céljaira igyekezett felhasználni. Cicero szónoklatai leplezték le. Ezek válogatott kiadása megvolt Madách könyvtárában.
2284 KF - Brutust: lásd az 1206. sorhoz fűzött tárgyi magyarázatot!
2291 KF - Caesarnak: Julius C. (i.e. 100-44), római politikus, hadvezér és író. Műveiből latin és német kiadást őrzött az alsó-sztregovai Madách-könyvtár is.
2346 KF - hagymázban: lázas önkívületben.
2363. sor után utalás KF - Robespierre: Maximilian R. (1758-1794), ügyvéd. Szülővárosa, Arras képviselője volt az 1789-es nemzetgyűlésben. 1790-től a jakobinus klub elnöke, 1791-ben közvádló a párizsi törvényszéken, 1792 szeptemberétől a konvent tagja. 1793 júliusától a Közjóléti Bizottság állandó tagja, a jakobinus diktatúra vezéregyénisége. 1794 júniusában és júliusában a konvent elnöke. 1794 július 27-én fogták el, másnap végezték ki.
2363. sor után utalás KF - Saint-Just: Louis S-J. (1767-1794). 1792 szeptemberétől volt a konvent tagja, a testület egyik leghatásosabb szónoka. 1793-ban konventbiztos Elzászban, a forradalmi terror itteni megvalósítója. 1794-ben tagja volt a jakobinus diktatúra triumvirátusának. Robespierre-rel fogták el és végezték ki.
2373 KF - vádollak: Dantont valóban ezekkel a vádakkal illették.
2389 KF - három hó alatt: Dantont 1794. április 5-én, Robespierre-t, Saint-Just-öt és társaikat 1794. július 28-án végezték ki.

TIZEDIK SZÍN
A színről:
[A nyakazás elmaradt - Ádám, mint Kepler ébred fel a második prágai színben. A szín a forradalom korának elismerő értékelésével indul. Itt teljesedik be Kepler magánéleti tragédiája: az udvaronc Évát férje megölésére szólítja fel, s bár az ettől az aljasságtól visszariad, s hűtlensége után némi bűntudatot, megbánást is érez, nem kerül közel férjéhez. Mégis itt, a hűtlen asszonyról mondja el Ádám (Madách) legköltőibb, legpozitívabb értékelését a nőről. A jelenet második, Faust-hatásokat mutató részében a tanítványnak tárja fel Ádám a tudomány gyarlósága, korlátai miatt érzett csalódását és egy oly korról álmodik, melyben az egyén korlátlan szabadsága érvényesül.]

Színhely - reg: [reggel].

TIZENEGYEDIK SZÍN
A színről:
[A magasból még bíztatónak, boldognak látja az öregedő Ádám a londoni vásár nyüzsgő embertömegét, ám közéjük vegyülve ismét csalódik. Az epizódok egyre növelik kiábrándulását: a bábjátékos és a zenész a művészet, a nyegle jelenete a tudomány elaljasulását igazolja, a pénz jellemtorzító hatása alól csak egy-két szereplő mentes: talán az ibolyaárus leány ártatlansága, a tanulók kamaszos lelkesedése, a munkások szolidaritása elítélt társuk iránt jelent némi vigaszt az egyre sötétebb képet látó Ádámnak. Csalódásaira a prágai Éva “méltó” párjaként megjelenő hiú, kacér, üreslelkű polgárlány-Éva teszi fel a koronát. Így a szabadság kiteljesedése helyett annak megcsúfolása lesz Ádám londoni tapasztalata - az utolsó haláltánc-jelenetben rezignáltan figyeli, amint a londoni szín jellegzetes alakjai sírjukba hullanak. Csak Éva - de nem a polgárlány, hanem a paradicsom Évája, az “örök Éva” léphet át a síron.]

Színhely KF - Tower: (angol) torony. A Temze partján London középkori erődje.
2596 KF - tömkeleg: útvesztő, labirintus.
2623 KF - szofista: (görög) a bölcsesség tanítója az ókori Athénban. Madách korára már pejoratív értelemben használatos, mint hamisan okoskodó.
2637 KF - doktrinér: elvont elvek alapján gondolkodó. Az 1840-es években ilyennek tekintették a centralista liberálisokat, így Madáchot is.
2675 KF - hat ezredév: bibliai időszámítás Ádám és Éva kora óta.
2680 KF - Népost: Cornelius Nepos (i.e. 100 körül-32), római történetíró. Életrajzai iskolai olvasmányok voltak nálunk is a reformkorban. Német-latin kétnyelvű kiadása megvolt Madáchék könyvtárában is.
2685 KF - Shakespeare: William S. (1564-1616). A nagy angol drámaköltőnek, akiben a romantika a zseni legragyogóbb megtestesülését látta, egy 1836-os német összkiadása volt meg Madách könyvtárában, 1839-es pesti beszerzése.
2728 KF - mond a Biblia: a Salamonnak tulajdonított Prédikátor könyve.
2733-2734 KF - A gépek...: Utalás a ludditák, a géprombolók felfogására, akik nyomoruk forrását a gépekben látták.
2736 KF - dús: gazdag.
2754 KF - bacchanális: tivornyázó.
2770 KF - nadályként: piócaként.
2815 KF - Láttatni volt ott, s látni is talán: Ovidius szállóigévé lett szójátéka.
2818 KF - pietista: itt kegyeskedőt, ájtatoskodót jelent.
2829 KF - zsolna: zöldharkály.
2901 KF - filisztert: nyárspolgárt
2955. sor után utalás KF - nyegle: itt sarlatánt, jól kereső áltudóst jelent.
2968-2969 KF - Ex gratia speciali / Mortuus in hospitali: (latin) különös kegyelemből kórházban halt meg. Versben: Kegyelméből jósorsának, Holtja lett az ispotálynak.
2973 KF - élet-elixir: főzet, amely - a bölcsek kövéhez hasonlóan - általános gyógyszer és fiatalító.
2978 KF - asztrológiája: csillagjóslása.
2995 KF - maîtresse-ének: kitartott ágyasának. [Ejtsd: metreszének.]
3026 KF - esetleg: itt véletlenül.
3078 KF - filantróp: emberbarát.

TIZENKETTEDIK SZÍN
A színről:
[Az emberiség lehangoló jövője jelenik meg Ádám előtt a falanszter-jelenetben. A “tudomány” világában már csak múzeumban látható a kultúra s az emberi élet számos haszontalannak ítélt részlete: így pl. az utolsó rózsát, kitömött kutyát, lovat, Homérosz és Tacitus könyvét mutatja be Ádámnak a mesterséges életet lombikban létrehozni óhajtó “Tudós”. E világban egyetlen eszme, egy közös cél uralkodik: a megélhetés. A falanszter túlszabályozott, diktatórikus társadalmát a Föld négyezer év múlva bekövetkező kihűlésével indokolja, a túlélés érdekében nyomnak el minden emberi törekvést: nincs helye itt a művészeteknek, az egyéniségnek, a családnak, a szerelemnek. Az ítélkezési jelenetben újjászülető történelmi alakok lázadása, az újjászülető szerelem nem csak elkeseríti Ádámot - de vigasztalhatja is: még ez a világ sem volt képes végleg kiirtani az emberi értékeket. Ezért akar szembeszállni a falanszteri hatalommal, ám Lucifer megakadályozza fellépését.]

Színhely KF - nagyszerű: nagyméretű.
Színhely KF - falanszter: (francia), a görög falanx=csoport, közösség szóból. Charles Fourier francia utópista gondolkodó (1772-1837) elképzelése szerinti telep, egyben termelési egység, amely helyettesíti a családot, hálózatuk pedig a nemzeti kereteket.
3197 KF - kéjelegjen: gyönyörködjék.
3224 KF - mulathatunk: időt tölthetünk.
3242 KF - organizmus: működő szervezet.
3262 KF - Al-borak: (arab) villám. Gábor arkangyal szárnyas lova, amelyen Mohamed bejárta a hét égen keresztül a földet, Mekkától Jeruzsálemig. A reformkorban így nevezte Széchenyi István is egyik kedvenc lovát.
3297 KF - alumínért: a könnyűfém előállításának a módja 1824 óta ismert, az első alumínium használati tárgyakat azonban csak az 1855-ös párizsi világkiállításon mutatták be. Az utalás jó példája Madách természettudományos érdeklődésének és tájékozottságának.
3325 KF - költemény: az Odüsszeia, amelynek XI. énekében Odüsszeusz az alvilágba, a Hádészba is eljut.
3328 KF - Homérnak: Homérosz (i.e. 8.sz.), görög költő. Két eposzával, az Iliásszal és az említett Odüsszeiával műfajteremtő jelentőségű epikus. Az ókorban több más művet is tulajdonítottak neki.
3331 KF - Tacitus Agricolája: Publius Cornelius T. (i.sz. 55-100) római történetíró életrajza Julius A.-ról, Britannia meghódítójáról.
3354 KF - Ultima ratio regum: (latin) a királyok utolsó érve (tudniillik a háború).
3405 KF - a nap kihűl: az entrópia-elmélet Fourier-nál is szerepel, szerinte a naprendszer kihűlését 4000 évvel a katasztrófa előtt jelzik majd a természet változásai.
3418 KF - organizál: szerves életet teremt, azaz nemz. Jó példa Lucifer iróniájára. - AB: A “lombikban organizált” lény emlékeztet a homunculusra a Faustban.
3453 KF - bérenc: felbérelt, fizetett.
3484 KF - Luther: Martin L. (1483-1546), szerzetes és teológus-professzor, aki 1517-ben a wittenbergi 95 tétellel a reformáció elindítója. A pápa 1520-ban, a császár 1521-ben sújtotta átokkal. 1522-ben készült el az Újszövetség, 1534-re (többekkel) az Ószövetség németre fordításával.
3500 KF - Cassius: Caius Longinus C., római hadvezér, a Caesar elleni összeesküvés egyik vezetője. A philippi-i csatavesztés után (i.e. 42.) öngyilkos lett. [Cassius és az ezután megjelenő történelmi alakok bizonyítják, hogy Madách elképzelése szerint Ádám nem csupán a Tragédiában megismert jelenetek szereplőiként lépett fel, hanem végigélte a történelmet - Rómában pl. Brutus volt, s Cassius oldalán harcolt Philippinél.]
3506-3507 KF - koponyád / Alakzata: a frenológia, azaz a Franz Joseph Gall (1758-1828) német anatómus által kifejtett tan szerint a koponya alkata határozza meg a képességeket és a jellemet. Madách hitt ebben, dolgozószobájában a mellékelt rajz alapján “preparált” parókatartó állt, és egy, 1861. december 23-i levele szerint tanulmányt is akart szentelni a témának. Lásd még a 3551-3562. sor közötti jelenetet.
3512 KF - Philippinél: ennél a makedóniai városnál vesztett csatát i.e. 42-ben Brutus és Cassius a római köztársaság utolsó híveinek élén.
3516 KF - Plátó: Platón (i.e. 427-347), görög filozófus. Pályája kezdetén verseket és drámákat is írt. Ideatanával az objektív idealista filozófia egyik megalapítója. Állam c. utópiáját kétszer is megpróbálta Szicíliában a gyakorlatban is megvalósítani, sikertelenül.
3521 KF - a társaságban: a társadalomban. Utalás Állam c. utópiájára.
3523 KF - Michelangelo: Buonarotti M. (1475-1564), a reneszánsz egyik legsokoldalúbb művészegyénisége. Szobrász, festő, építész, költő egy személyben. 1535-től a pápai állam művészeti irányítója volt.
3540 KF - világtekét: földgömböt.
3554 KF - Szemirámisz: szépségéről híres, mondabeli asszír királynő. 

TIZENHARMADIK SZÍN
A színről:
[Az űrjelenetben Ádám, csalódva a koreszmékben, tiszta szellemi létre vágy, ám a végleges elszakadás a Földtől halálát jelentené. Lucifer már-már győzelmét ünnepli az ájult Ádám fölött, amikor a Föld szellemének hívó szava magához téríti és küzdelmeinek folytatására sarkallja Ádámot. Lucifer hiába érvel az eddigi álomképek kudarcával, Ádám érzi: a bukások ellenére eszméi előrevitték az embernemet. A híres zárógondolatot vetíti előre Ádám hitvallása: A cél halál, az élet küzdelem, / S az ember célja e küzdés maga.]

3623 KF - nézz csak földünkre vissza: a repülés, a Föld elhagyása az emberiség régi, nagy álmainak egyike volt, amely ezért csaknem minden kultúrkör mitológiájában szerepel. Madách közvetlen mintája itt valószínűleg Cicero volt, az I. szín kapcsán már említett Scipio álma, de vannak a motívumnak előzményei lírájában is.
3654 KF - Anteus: Antaiosz, a görög tengeristennek és a földanyának fia, akit Héraklész (őrá lásd az 1090. sorhoz fűzött tárgyi magyarázatot) csak a földről felemelve tudott legyőzni.
3689 KF - jegecül: kristályosodik (lásd még a 430. sort!), azaz ásvánnyá, tehát szervetlen anyaggá válik, szemben a növénnyel, azaz a szerves anyaggal.
3731 KF - Chaeroneánál: (Khaeróneia), i.e. 338-ban itt verte szét II. Philipposz makedón király a görög városállamok egyesített seregét, véget vetve önállóságuknak.
3733 KF - Constantinnál: Nagy Konstantin római császár (i.sz. 274-337), aki sikerrel állította meg átmenetileg a birodalom széthullását, elsősorban a kereszténység felhasználásával.

TIZENNEGYEDIK SZÍN
A színről:
[A Földre visszatérve Lucifer kijátssza utolsó ütőkártyáját: a Föld és az emberi társadalom elrettentő haldoklását idézi fel Ádám előtt. A Nap kihülőben, az Egyenlítő táján, a jégvidéken néhány félig-állat eszkimó tengeti életét. Ádám elborzadva szembesül a természeti ember torzképével, a “sok az eszkimó, kevés a fóka” szörnyű filozófiájával. Amikor az eszkimó felajánlja a vendég “isteneknek” nejét, s az eszkimónőben Ádám Évára ismer, kétségbeesetten kéri Lucifert: vessen véget lidérces álmának.]

3771 KF - Holott: ahol.
3813. sor után utalás KF - gulibából: palóc tájszó, kunyhót, kalyibát jelent. Szemben a III. szín szerzői utasításával, Madách itt meghagyta a nyelvjárási szóalakot.
3869 KF - Leonídász: spártai király, uralkodott i.e. 491 és 480 között. 480-ban a thermopülei szorosban hősi halált halt 300 társával a Xerxes perzsa király hadai ellen vívott csatában. Azóta a hősiesség, a hazaszeretet és az önfeláldozás jelképe.
3870-3872 KF - barna levesével, még pénze sincs: az utóbb legendássá vált spártai egyszerűséget Lükorgosz törvényei tették kötelezővé, ideértve az ezüstpénz használatának megszüntetését és a közös étkezést. Az intézkedések célja a szabad spártai polgárok vagyoni különbségeinek a megakadályozása volt (ennek demoralizáló hatását Madách az V. színben ábrázolta), hogy így biztosítsák Spárta egységét és védelmi képességének fennmaradását. A költő forrása itt Plutarkhosz, a Párhuzamos életrajzok Lükorgosz-fejezete.
3872-3873 KF - lucullusi / Villában: Lucius Licinius L., római hadvezér az i.e. I. században. Mégsem vitézségéről vált nevezetessé az utókor számára, hanem gazdagságáról és fényűzéséről, amellyel egyébként a művészeteket és a tudományt is bőkezűen támogatta.
3875 KF - Brutus: lásd az 1206. sorhoz fűzött tárgyi magyarázatokat!
3888 KF - nagy Hunyad: Hunyadi János (?-1456), hadvezér és kormányzó. A Tragédia egyetlen magyar történeti utalása.
3892 KF - Luther: lásd a 3484. sorhoz fűzött tárgyi magyarázatot!
3893 KF - Leó: Giovanni de Medici (1475-1521), 1513-tól X. Leó pápa néven uralkodott. Luther kiközösítője.
3896 KF - Napóleon: Bonaparte N. (1769-1821), 1794-ben lett tábornok, 1796-ban itáliai hadparancsnok, 1799-től a Francia Köztársaság első konzulja, 1804 és 1814 között, valamint 1815-ben császár.
3927 KF - Aszpásziát: szépségéről és szellemességéről híres athéni hetéra, Periklész kedvese.

TIZENÖTÖDIK SZÍN
A színről:
[Ádám kiábrándultan, kétségbe esve ébred föl álmából, s a luciferi jövővel dacolva öngyilkosságra készül. Tettét Éva akadályozza meg anyaságával - Ádám belenyugszik sorsába, s visszatér az Úrhoz. Kétségeire, hogy igaz volt-e a Lucifer mutatta jövő, az Úr nem ad választ, de kijelöli az utat számára: az Éva képviselte költészet, a szerelem ugyanúgy segítik meghallani az égi szózatot, ugyanúgy segítik küzdelmeit, mint Lucifer tagadása. Az Úr az álom nyomasztó befejezéséről, a nem feledhető végről ugyan nem szól, de az ádámi utat, a küzdés-bízás elvét megerősíti a híres zárósorral.]

3988 AB - az egész nem: az egész embernem, az egész emberiség.
4033 KF - Fiad Édenben is bűnnel fogamzott: A sor csak a második kiadásban, 1863-ban nyerte el végleges alakját. Eredeti formája (“Fiad bünben, trón bíborán fogamzott.”) az egyiptomi színre utalt. A változtatással Madách mind a Bibliától (Mózes I. könyve, 4.1.), mind az irodalmi hagyománytól (Miltontól) eltért; ezekben csak a Paradicsomból való kiűzetés után történt fogamzás.
4036-4037 KF - e két sorban Éva Jézus születését jósolja meg.
4090 AB - Láttam tudásod tiszta alkotást: a falanszterre céloz Ádám.
4109 KF - gyürű: itt: láncszem.